Справа № 357/18999/25
Провадження № 2/357/1578/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Бебешко М. М. ,
при секретарі – Примак А. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква за правилами загального позовного проведення цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_2 , до Білоцерківської міської ради Київської області про звільнення майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И В :

20 листопада 2025 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є батьком позивача. Матір позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позбавлено батьківських прав щодо позивача згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2021 року у справі № 357/12988/20. Позивач з іншими боратами та сестрами перебуває на вихованні у дитячому будинку сімейного типу ОСОБА_2 . Позивач є спадкоємицею першої черги після смерті батька. Приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Корнійчук А.В. роз`яснено про неможливість видати свідоцтва про право на спадщину через обтяження майна померлого за постановами про арешт майна, винесеними районним відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міського управління юстиції від 09 липня 2008 року серії АК № 720093 та від 12 листопада 2012 року за № 34928140.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 листопада 2025 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.
Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 22 січня 2026 року. Вказаною ухвалою витребувано від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Корнійчук Антоніни Валеріївни належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
19 грудня 2025 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи від приватного нотаріуса Корнійчук А.В.
26 грудня 2025 року на адресу суду від Білоцерківської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача та про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, на розсуд суду.
В підготовче засідання, призначене на 22 січня 2026 року сторони не з`явилися, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені судом своєчасно.
22 січня 2026 року на адресу суду від представника позивача – адвоката Рашкової В.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті. Судовий розгляд справи просила проводити за її відсутності, позовні вимоги просила задоволити у повному обсязі. 
Ухвалою суду від 22 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 березня 2026 року.
В судове засідання 10 березня 2026 року сторони та їх представники не з`явилися. Представник відповідача у заяві від 26 грудня 2025 року просив суд розглядати справу за його відсутності, за наявними у матеріалах справи доказами, на розсуд суду.
Представник позивача у клопотанні від 10 березня 2026 року просила суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задоволити. Одночасно, додала до суду квитанцію про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду та просила у своєму клопотанні залишити за позивачем судові витрати по оплаті судового збору.
За таких обставин суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності вказаних осіб та без фіксації підготовчого засідання технічним засобами відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:
Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Мати позивача ОСОБА_4 позбавлена батьківських прав щодо позивача згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2021 року у справі № 357/12988/20.
Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 залишилося нерухоме майно у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та 1\2 частини квартири АДРЕСА_2 .
За матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , встановлено, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звертався лише син померлого - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Дружина померлого ОСОБА_3 – ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса із заявою про відмову від спадщини.
При вирішенні справи суд виходить з наступного:
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене статтею 321 ЦК України щодо непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними – п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту – ч.1 ст. 59 закону України «Про виконавче провадження». 
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, згідно з вимогами ч.4 ст. ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду – ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник, або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчому провадженні.
Правова позиція Верховного Суду у подібних за змістом правовідносинах висловлена у постанові від 29 червня 2023 року у справі № 208/9810/21.
Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право на оформлення права власності на спадкове майно (житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_4 , яке після смерті останнього не можуть успадкувати неповнолітні діти померлого, зокрема його донька ОСОБА_1 , в інтересах якої до суду звернулася законний представник останньої ОСОБА_2 .
Вказане свідчить про те, що накладеним арештом на все майно померлого порушуються права позивача на можливість оформлення спадкових прав. 
Правова позиція у подібних за змістом правовідносинах викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, у постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18.
Безпідставне та необґрунтоване обтяження всього майна померлого ОСОБА_3 порушує законне право його дітей успадкувати належне померлому майно, по своїй суті є втручанням у мире володіння своїм майном позивачкою, що є порушенням статті першої Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право миро володіти своїм майном.
За клопотанням представника позивача від 10 березня 2026 року, судові витрати по оплаті судового збору суд залишає за позивачем.
Керуючись ст.ст. 2, 5-7, 10-12, 76-83, 211, 247, 258, 259, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_2 , до Білоцерківської міської ради Київської області про звільнення майна з-під арешту про зняття арешту з майна – задовольнити повністю.
Припинити в державному реєстрі речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно арешт на нерухоме майно, зокрема на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вилучення (скасування) з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження № 7775539 від 20.08.2008 року, зареєстрованого в реєстрі обтяжень реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр» міністерства юстиції України. 
Припинити в державному реєстрі речових прав та їх обтяжень на все нерухоме майно, шляхом вилучення (скасування) з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження № 13235611 від 12.11.2012 року, зареєстрованого в реєстрі обтяжень реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр» міністерства юстиції України. 
Судові витрати у справі по оплаті судового збору - залишити за позивачем.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 . Місце проживання: АДРЕСА_5 .
Відповідач: Білоцерківська міська рада Київської області. Адреса місце знаходження: 09117, Київська область, Білоцерківський район, місто Біла Церква, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 15. Код ЄДРПОУ: 26376300. 

Суддя 	М. М. Бебешко