Справа №760/983/26
3/760/1603/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року            м.Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Воронкін О.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП):
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який проходить військову службу у ЦЗ МОУ та ГШ ЗСУ, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії А 4118 №32 від 01.12.2024 встановлено, що солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 в умовах особливого періоду (воєнного стану) під час виконання службових обов?язків перебував на території Центру забезпечення Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (далі - Центр) в стані алкогольного сп?яніння.
Так, 15.01.2026 о 6 год. 30 хв. під час медичного огляду у солдата ОСОБА_1 помічено ознаки алкогольного сп?яніння (запах алкоголю з ротової порожнини) та запропоновано пройти обстеження на стан алкогольного сп`яніння. В подальшому останнього у добровільному порядку у супроводі лейтенанта ОСОБА_2 та капітана ОСОБА_3 , скеровано до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де за допомогою спеціалізованого приладу "Алконт-М N? 00224" виявлено концентрацію парів етанолу в повітрі, що видихається - 0,27 % (проміле).
З пояснень наданих солдатом ОСОБА_1 встановлено, що він у зв?язку з різким похолоданням, в останні дні відчув, що у нього починається застуда та болить горло. Так, напередодні ввечері 14.01.2026 перебуваючи вдома, перед сном солдат 
ОСОБА_1 випив гарячий чай, в який додав алкогольний бальзам Біттнер. Зранку 15.01.2026 проснувшись, перед виходом з дому на службу пшикнув в горло ангілекс-спрей. В подальшому прибувши до місця служби, перед виїздом, під час огляду медиком у солдата ОСОБА_1 виявили підозру на стан сп?яніння та в супроводі командира взводу ОСОБА_4 і застиннико командира колони з технічної частими ОСОБА_5 направшли до ОСОБА_6 де nid час проведення огляду на стан алкогольного сп?яніння результати тесту показали 0.27 %.
Зазначені дії призвели до порушення солдатом ОСОБА_1 вимог статей 11, 13, 49, 128, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а саме: в частині не порушення законів України, але не утриманні від шкідливих для здоров?я звичок (вживання спиртних напоїв).
Вказаний факт підтверджується поясненнями солдата ОСОБА_1 , поясненнями старшого сержанта ОСОБА_7 , поясненнями лейтенанта ОСОБА_8 , поясненнями капітана ОСОБА_3 , актом N?196 огляду на стан алкогольного сп?яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 15.01.2026, результатом тесту N?3799 від 15.01.2026 Алконт-М приладу N?00224 з виявленням концентрації парів етанолу в повітрі, що видихається - 0,27 %.
Таким чином, в діях солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
ОСОБА_1 та його захисник подали до суду клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, оскільки суду не надано відомостей про чинну повірку та калібрування спеціального технічного приладу за допомогою якого здійснювався огляд. 
Суд, вислухавши захисника, дослідивши письмові матеріали справи письмові матеріали справи, приходить наступних висновків. 
Так, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності,запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з п.1,2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Диспозицією ч. 3 ст.172-20 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або участь начальників (командирів) та інших керівників у розпиванні з підлеглими військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів під час виконання ними обов`язків військової служби, або невжиття ними заходів для відсторонення від обов`язків військової служби осіб, які перебувають у нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або приховування випадків розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, появи на території військової частини в нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння підлеглих військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду. 
ОСОБА_1  у провину інкримінується перебування 15.01.2026 близько 06 години 30 хвилин у місці дислокації підрозділу у стані алкогольного сп`яніння. 
На підтвердження вини   ОСОБА_1 надано: 
- протокол про адміністративне правопорушення № 3 від 15.01.2026;
- письмові поясненнями  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 
- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння із використанням спеціальних технічних засобів від 15.01.2026;
- довідки та рапорти щодо обставин, викладених у протоколі;
- копія військового квитка на ім`я  ОСОБА_9 .
Дані докази у розумінні ст. 251 КУпАП, суд не може визнати належними, допустимими, та такими, які повністю доводять вину   ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення.
Суд погоджується із доводами сторони захисту та зазначає, що суду не надано відомостей про чинну повірку та калібрування спеціального технічного приладу за допомогою якого здійснювався огляд, оскільки, відповідно до наданого суду висновку приладу Алконт-М N?00224, тест N?3799 від 15.01.2026, останнє технічне обслуговування проведено 16.07.2024. 
Відомостей про технічні характеристик спеціального технічного приладу Алконт-М N?00224 щодо необхідних строків повірки такого приладу суду не надано, як і відповідного сертифікату повірки та калібрування, що створює обґрунтовані сумніви суду щодо достовірності результатів огляду  ОСОБА_1 за допомогою даного приладу. 
Крім того суд зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи у контексті положень ст. 62 Конституції України. 
Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд, також, не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини  ОСОБА_1  суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовані в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. 
Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.
Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_10 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.
В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.
Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що в діях   ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, а отже провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись статтями 1, 7, 8, 9, 23, 124, 122-4, 221, 247, 252, 276, 277, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч.3 ст. 172-20 КУпАП закрити підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Солом`янський районний суд міста Києва.

Суддя             О.А.Воронкін