ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 Справа № 914/466/23(914/2570/25) 

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:
за позовом:	Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» 	
до відповідача:	Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Агро» 	
про:	визнання договору недійсним та повернення майна	
в межах справи:	№ 914/466/23	
про банкрутство:	Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл»	

Суддя Цікало А. І.
За участю секретаря Андріюк В. М. 

Представники:
Позивача:	не з`явився	
Відповідача:	не з`явився	

В провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа № 914/466/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» провадження в якій відкрито ухвалою суду від 15.02.2023 р. Вказана справа перебуває на стадії судової процедури розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл». Повноваження розпорядника майна виконує арбітражний керуючий Сокол Олексій Юрійович.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.04.2024 р. у справі № 914/466/23 припинено повноваження керівника боржника - ТзОВ «Олімпекс Купе Інтереншнл» Марченка В. Г.; виконання обов`язків керівника боржника - ТзОВ «Олімпекс Купе Інтереншнл» покладено на розпорядника майна, арбітражного керуючого Сокола О. Ю.

22.08.2025 р. на розгляд Господарського суду Львівської області за вх. № 2855 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Агро» про визнання недійсним договору оренди рухомого майна від 15.12.2022 р. № 15/12/22-6 та зобов`язання повернути предмет оренди.
Ухвалою суду від 01.09.2025 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Агро» про визнання недійсним договору повернення майна залишено без розгляду та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 19.09.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 914/466/23(914/2570/25); постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в межах справи № 914/466/23 про банкрутство ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл»; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 28.10.2025 р.
Ухвалою суду від 28.10.2025 р. розгляд справи відкладено на 02.12.2025 р.
Ухвалою суду від 02.12.2025 р. розгляд справи відкладено на 05.02.2026 р.
Сторони були належно повідомленні про дату, час та місце цього засідання.
Представники сторін в судове засідання не з`явились, причин неявки не повідомили.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Позиції сторін.

Позиція позивача.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» обґрунтовує позов тим, що за оспорюваним Договором оренди рухомого майна від 15.12.2022 р. № 15/12/22-6, Товариство з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» передало в оренду відповідачу майно за заниженою ціною оренди, при цьому орендна плата відповідачем не здійснювалась. Також, позивач зазначає, що спірний Договір укладено із заінтересованою особою стосовно боржника, оскільки підписантом такого Договору зі сторони відповідача був Дятлєв О. В., якого протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» №11/04-1 від 11.04.2025 р. було обрано на посаду генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл». Позивач стверджує, що оспорюваний Договір укладений без легітимної мети дій позивача та відповідача, без економічної обґрунтованості та реальності. За таких обставин, позивач вважає, що спірний Договір оренди рухомого майна від 15.12.2022 р. № 15/12/22-6 підлягає визнанню недійсним, оскільки такий договір: укладено протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство позивача; порушує права позивача та його кредиторів, тобто є фраудаторними правочином; укладено без отримання обґрунтованої економічної вигоди для позивача; передбачає об`єктивно занижену ціну оренди майна.

Позиція відповідача.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Ін-Агро» відзиву на позов не подало.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне:
15.12.2022 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» (Орендодавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ін-Агро» (Орендар, відповідач у справі) укладено Договір оренди рухомого майна № 15/12/22-6 (надалі - Договір).
Відповідно до п. 2.1. Договору, Орендодавець (позивач) передає, а Орендар (відповідач) приймає в строкове платне користування без права викупу рухоме майно, яке визначено в Додатку № 1 до даного Договору (надалі - рухоме майно, Об`єкт оренди).
Згідно з п. 2.4. Договору, стан рухомого майна на момент передачі його в оренду визначається Сторонами в Акті приймання-передачі в оренду.
Відповідно до п. 3.1. Договору, Об`єкт оренди передається Орендодавцем та приймається Орендарем в оренду протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати укладання цього Договору, однак Орендодавець має право користуватися Об`єктом оренди до 15 січня 2023 включно.
Пунктом 3.2. Договору передбачено, що при передачі Об`єкту оренди складається Акт приймання-передачі рухомого майна в оренду, який є невід`ємною частиною цього Договору та який підписується уповноваженими представниками Сторін. Рухоме майно вважається переданим Орендодавцем і прийнятим Орендарем, а також право користування рухомим майном виникає в Орендаря з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі.
Відповідно до п. 4.2.2. Договору, протягом дії цього Договору Орендар сплачує Орендодавцю фіксовану орендну плату щомісячно у розмірі 25000,00 гривень на підставі виставленого Орендодавцем рахунку до 31 числа поточного місяця, за попередній місяць. Залишок суми, яка підлягає оплаті (компенсації) за супутні платежі, що виникають в наслідок експлуатації та роботи Об`єкту оренди вказується у Акті наданих послуг до 31 числа поточного місяця за попередній місяць та сплачується на підставі рахунків, що виставляються. 
Згідно з п. 5.1. Договору, строк оренди починається з 15.12.2022 р. та діє до 15.12.2025 р.
Відповідно до п. 12 Договору, зазначений договір зі сторони Орендодавця (позивача) підписано генеральним директором ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» Марченком В. Г., а зі сторони Орендаря (відповідача) - директором ТзОВ «Ін-Агро» Дятлєвим О.В.
15.12.2022 р. між сторонами укладено Додаток № 1 до Договору оренди рухомого майна № 15/12/22-6 від 15.12.2022 р. в якому визначено майно, яке передається в оренду.
Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.02.2023 р. відкрито провадження у справі № 914/466/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл».
Банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано Кодексом України з процедур банкрутства, який визначає особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними у застосуванні при розгляді цих справ.
Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування:
- охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів;
- охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб;
- охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.
Насамперед, це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.
Кодекс України з процедур банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами ЦК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.
До того ж, на відміну від вимог ЦК України, законодавство про банкрутство (ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства) не визначає вимоги до укладеного правочину, а врегульовує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів, укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, та містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав:
боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;
боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;
боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;
боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;
боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Згідно з ч. 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:
боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;
боржник уклав договір із заінтересованою особою;
боржник уклав договір дарування.
Виходячи з аналізу ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, наведена норма, у частині підстав визнання недійсними правочинів боржника підлягає застосуванню до правочинів (договорів) або майнових дій боржника, які були вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство.
Як зазначено у постанові Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.10.2021 р. у справі № 911/1012/13, аналіз норм статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що приписами цієї норми чітко визначено, що названа стаття підлягає застосуванню до правочинів, вчинених боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, а відтак норма статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, щодо відрахування трирічного строку, розширеному тлумаченню не підлягає.
Оспорюваний Договір оренди рухомого майна № 15/12/22-6 від 15.12.2022 р. укладений за два місяці до відкриття провадження у справі № 914/466/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл». Отже, спірний правочин укладено в рамках трирічного «підозрілого» періоду.
«Недійсність» за статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства перш за все пов`язується з оцінкою дій боржника, виконання яких мало негативні наслідки для боржника у вигляді зменшення його майнових активів та неплатоспроможності, а наслідком правового регулювання за цією статтею є повернення у ліквідаційну масу майна боржника та унеможливлення боржником, зловживаючи своїми правами, вчинення дій на шкоду кредиторам.
Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Згідно з ст. 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Як зазначалось, за умовами п. 4.2.2. оскаржуваного Договору, орендна плата становить 25000,00 грн. щомісячно.
Разом з цим, висновком економічного дослідження від 31.07.2025 р. №31/07-2025 за результатами економічної обґрунтованості укладення оскаржуваного Договору, встановлено що даний договір є збитковим. Від`ємна різниця між місячною сумою доходів та витрат за договором розрахунково складає (-280335,30) грн. Отже, розмір орендної плати за користування рухомим майном (обладнанням), переданим на підставі оскаржуваного Договору є економічно необґрунтованим.
Згідно висновку експерта за результатами проведення експертного дослідження від 06.08.2025 р. № 06/08-2025 мінімальна розрахункова місячна сума витрат Орендодавця ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» на утримання належного йому рухомого майна, переданого в оренду Орендарю ТзОВ «Ін-Агро» згідно оскаржуваного Договору складає 305335,30 грн. (розрахунковий розмір орендної плати за місяць).
Отже, передача в оренду майна визначеного оскаржуваним Договором здійснено за ціною, значно нижчою від середньомісячних витрат його утримання.
Разом з цим, сплата орендної плати згідно умов оскаржуваного Договору на рахунки ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» не здійснювалась, що свідчить про безоплатність оспорюваного Договору.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які мають право розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.09.2022 р. у справі №910/16579/20 навела такі висновки.
Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
У Цивільному кодексі України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.
Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є «вживанням права на зло». За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати.
Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним.
ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл», укладаючи оспорюваний правочин щодо передачу в оренду рухомого майна, діяло очевидно недобросовісно та зловживало правами стосовно кредиторів, оскільки орендна плата, встановлено Договором, є значно заниженою, а кошти за оренду майна взагалі не поступали на рахунок орендодавця.
За таких обставин, оспорюваний Договір оренди рухомого майна № 15/12/22-6 від 15.12.2022 р. укладено боржником з порушенням принципів доброчесності. Укладаючи спірний Договір, ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» взяло на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони (ТзОВ «Ін-Агро»), а відтак такий Договір має ознаки фраундаторності та підлягає визнанню недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. 
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Отже, враховуючи те, що оскаржуваний Договір оренди рухомого майна підлягає визнанню недійсним, необхідним є застосування реституції та повернення майна ТзОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл», переданого в оренду ТзОВ «Ін-Агро» на підставі оспорюваного Договору.
З огляду на становленні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Агро» про визнання недійсним договору оренди рухомого майна від 15.12.2022 р. № 15/12/22-6 та зобов`язання повернути предмет оренди обґрунтований та підлягає задоволенню.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
За подання даної позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4844,80 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 196286004 від 21.08.2025 р.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із тим, що суд задовольняє позовні вимоги, сплачений позивачем судовий збір слід покласти на відповідача.
Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 3, 7, 8, 11, 42, 46, 73, 74, 76, 86, 123, 129, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Агро» про визнання недійсним договору оренди рухомого майна від 15.12.2022 р. № 15/12/22-6 та зобов`язання повернути предмет оренди - задоволити.
2. Визнати недійсним Договір оренди рухомого майна від 15.12.2022 р. № 15/12/22-6, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» (ідентифікаційний код 20005502) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ін-Агро» (ідентифікаційний код 34506329).
3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Ін-Агро» (вул. Велика Арнаутська, буд. 61, м. Одеса, 65012; ідентифікаційний код 34506329) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» (вул. Головатого Отамана, буд. 67/69, м. Одеса, 65003; ідентифікаційний код 20005502) майно передане на підставі Договір оренди рухомого майна від 15.12.2022 р. № 15/12/22-6.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Агро» (вул. Велика Арнаутська, буд. 61, м. Одеса, 65012; ідентифікаційний код 34506329) на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Купе Інтернейшнл» (вул.Головатого Отамана, буд. 67/69, м. Одеса, 65003; ідентифікаційний код 20005502) 4844 грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору.
5. Накази видати після набрання рішенням законної сили

Повне рішення складено 16 лютого 2026 року.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Цікало А.І.