ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 504/42/23
провадження № 61-13481св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя - доповідач), Сакари Н. Ю., Сердюк В. В.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 ;

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Олійник Максим Борисович, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Карташова О. Ю., Коновалової В. А., Кострицького В. В.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати об`єктами права спільної сумісної власності земельні ділянки, нерухоме та рухоме майно та провести його розподіл.

До суду сторони надали заяву про затвердження мирової угоди від 23 січня 2024 року, яка додана до заяви, та просили провадження у справі закрити. Сторонам відомі наслідки укладення даної мирової угоди, передбачені статтями 207,208,255, 256 ЦПК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 січня 2024 року затверджено мирову угоду укладену сторонами про розподіл майна. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна закрито.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_2 , 22 липня 2025 року 
звернулась з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного суду, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким відмовити у затвердженні мирової угоди, також просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 липня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та витребувано матеріали цивільної справи для перевірки можливості поновлення процесуального строку.

26 серпня 2025 року матеріали справи надійшли до Одеського апеляційного суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, які наведено скаржником. Надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

На виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року скаржниця подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження скаржниця зазначила, що дізналася про порушення своїх прав 10 липня 2025 року та позивач всупереч положень ухвали про затвердження мирової угоди зареєстрував все спірне майно на себе.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року викладені в заяві ОСОБА_2 причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнано неповажними. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 січня 2024 року у цивільній справі № 504/42/23.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що скаржник активно приймав участь у справі в суді першої інстанції. Тобто скаржник був обізнаний про існування судового провадження, в якому він являється учасником, втім не вжив необхідних заходів для своєчасного оскарження судового рішення.

Апеляційним судом встановлено, що скаржниця 07 квітня 2025 року подала заяву про видачу копії оскаржуваної ухвали. Після отримання вказаної заяви суд першої інстанції направив на вказану скаржницею адресу копію оскаржуваної ухвали. Втім розписка про отримання такої ухвали наявна у справі та датована 16 липня 2025 року. Апеляційний суд поставився критично до необґрунтованого зволікання з боку скаржниці з діями спрямованими на захист своїх прав. Підписання мирової угоди тягне за собою ухвалення певного рішення. Посилання скаржниці про мотиви оскарження вказаної ухвали, а саме невиконання умов мирової угоди іншою стороною, не прийняті апеляційним судом, як підстава для поновлення процесуального строку. Зокрема, суд послався на те, що пунктом 25 мирової угоди передбачає порядок дій сторони у такому випадку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

29 жовтня 2025 року через підсистему Електронний суд представник 
ОСОБА_2 - адвокат Олійник М. Б. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права просив скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заявник вважає, що апеляційним судом неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права при вирішенні питання про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2025 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу з Доброславського (Комінтернівського) районного суду Одеської області.

17 грудня 2025 року справа № 504/42/23 надійшла до Верховного Суду. 
Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвокат Олійник М. Б. мотивована тим, що ОСОБА_3 , жодного разу не брала участі у розгляді справи № 504/42/23. З моменту відкриття провадження і до моменту винесення ухвали про затвердження мирової угоди між сторонами не була присутня в жодному судовому засіданні, оскільки не отримувала жодної судової повістки чи повідомлення про їх призначення.

Вважає, що суд першої інстанції провів весь розгляд справи без участі відповідачки.
Що призвело до того, що суддя Добров П. В., відповідно до частини третьої статті 207 ЦПК України , не роз`яснив ОСОБА_2 наслідки укладення мирової угоди. Це мало критичне значення, оскільки, ОСОБА_2 є громадянкою Республіки Молдови і не володіє українською мовою на рівні, достатньому для розуміння складних юридичних формулювань. ОСОБА_2 перебувала у вразливому стані внаслідок систематичного домашнього насильства, через що підписала мирову угоду під тиском та внаслідок обману, не розуміючи, що добровільно відмовляюся від свого майна, в тому числі дошлюбного.

Вважає, що факт підпису на заяві не може вважатися «участю у розгляді», оскільки розгляд справи - це процесуальна діяльність, яка відбувається в суді. Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не була повідомлена про розгляд справи та жодного разу не була в залі суду у цій справі.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

11 грудня 2025 року через підсистему Електронний суд представник ОСОБА_1 - адвокат Голосов Ю. В. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

2. Мотивувальна частина 

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Олійника М. Б. задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

Згідно зі статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. Можливість (право) оскарження судових рішень у суді апеляційної інстанції є складовою права особи на судовий захист.

Забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і ґрунтуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

«Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Накладення обмеження дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року).

Держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, однак такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (рішення ЄСПЛ у справі «Ashingdane v. The United Kingdom» від 28 травня 1985 року, рішення ЄСПЛ у справі «Krombach v. France» від 13 лютого 2001 року).

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Вказана правова норма кореспондується зі змістом статті 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Виходячи зі змісту статті 354 ЦПК України, клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. Водночас поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відносити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Тобто поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження є правом суду, яке він реалізує, лише встановивши об`єктивну неможливість дотримання особою, яка подає апеляційну скаргу, відповідних вимог процесуального закону щодо строків оскарження судового рішення.

Особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту скарги, в тому числі стосовно доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами.

Частиною третьою статті 354 ЦПК України передбачено, що строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Отже, вказаною нормою процесуального права передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:
1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;
2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Установивши, що апеляційна скарга подана після закінчення строку, установленого статтею 354 ЦПК України, суд залишив її без руху й надав строк відповідачці для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із зазначенням поважних причин для поновлення процесуального строку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна ще у січні 2023 року.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 січня 2024 року затверджено мирову угоду між сторонами. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна закрито.

Про судове засідання 24 січня 2024 року ОСОБА_2 була належним чином повідомлена, оскільки 24 січня 2024 року до суду першої інстанції було подано клопотання про затвердження мирової угоди та зазначено, що клопотання подається у справі№ 504/42/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна. Клопотання підписане особисто відповідачкою, чого вона не заперечує.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що повний текст оскаржуваного судового рішення складено та підписано 24 січня 2024 року. Апеляційна скарга подана засобами поштового зв`язку 22 липня 2025 року, тобто більше ніж через рік після постановлення судового рішення.

Судом апеляційної інстанції зроблено висновок, що скаржник не отримав оскаржуване судове рішення, втім граничний річний строк є присічним, крім двох випадків: виникнення обставин непереборної сили, а також коли скаржника не повідомлено про розгляд справи або не залученою до участі в ній.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що скаржник активно приймав участь у справі в суді першої інстанції. Тобто скаржник був обізнаний про існування судового провадження, в якому він являється учасником, втім не вжив необхідних заходів для своєчасного оскарження судового рішення.

Колегія суддів зауважує, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу.

Особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами (див. постанову Верховного Суду від 03 листопада 2023 року у справі 
№ 336/10821/21).

Доказів, які б свідчили про вчинення відповідачкою усіх можливих та залежних від неї дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги, не надано.

Доводи касаційної скарги про те, що неотримання рішення суду першої інстанції учасником справи є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження є безпідставними, оскільки враховуючи імперативний характер положень частини другої статті 358 ЦПК України та те, що річний строк, визначений вказаною процесуальною нормою, є присічним і поновленню не підлягає, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Також не можуть бути підставою для скасування судового рішення доводи про те, що відповідачка є громадянкою Республіки Молдови і не володіє українською мовою на рівні, достатньому для розуміння складних юридичних формулювань, оскільки вона протягом тривалого часу мала можливість звернутись за наданням юридичної допомоги до відповідних фахівців. Звертаючись до суду першої інстанції із клопотанням про затвердження мирової угоди, та підписуючи текст цієї угоди відповідачка не посилалась на недостатній рівень знання української мови чи свою юридичну необізнаність.

Також безпідставними і нічим не підтвердженими є доводи касаційної скарги про те, що відповідачка перебувала у вразливому стані внаслідок систематичного домашнього насильства, через що підписала мирову угоду під тиском та внаслідок обману, не розуміючи, що добровільно відмовляється від свого майна.
Отже, доводи касаційної скарги про те, що висновки апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження не відповідають принципу верховенства права та завданню цивільного судочинства колегія суддів відхиляє, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції є достатньо мотивованою та містить відповіді на ключові питання щодо наявності підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження, оскільки суд керувався тим, що 
причини пропущення строку на апеляційне оскарження є неповажними.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки несвоєчасне оскарження рішення суду першої інстанції, з огляду на наведені апелянтом доводи, зумовлено не об`єктивними обставинами, а обставинами суб`єктивного характеру, а тому наведені підстави для поновлення процесуального строку слід визнати неповажними.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов`язує до того, щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Олійник Максим Борисович, залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
В. В. Сердюк