ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 березня 2026 року справа №200/3412/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року по справі №200/3412/25 (суддя І інстанції Молочна І.С.) за позовом адвоката Рущака Володимира Михайловича в інтересах ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо розгляду рапорту інспектора прикордонної служби 2 категорії – снайпер третього відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_1 – старшого солдата ОСОБА_1 щодо звільнення його на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, а також потребує постійного догляду;
- зобов`язати НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ) прийняти рішення про звільнення інспектора прикордонної служби 2 категорії – снайпер третього відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_1 – старшого солдата ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, а також потребує постійного догляду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ) звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп..
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Відповідач наголошує на тому, що відповідно до п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» однією з підстав для звільнення у зв`язку з сімейними обставинами або з інших поважних причин, під час діє воєнного стану, є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Отже, виходячи з приписів наведеної норми, необхідна чітко відокремлювати 3 обов`язкові елементи: 1. наявність батька/матері ІІ чи І групи інвалідності. 2. потреба матері/батька у постійному догляді у зв`язку з інвалідністю. 3. відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я. 
Зазначені обставини мають існувати в сукупності та бути підтвердженими доданими до рапорт доказами. Враховуючи зазначене, саме військовослужбовець при поданні рапорту зобов`язаний довести наявність підстав для звільнення.
Відповідач вважає, що при поданні рапорту позивач не довів вищевказаних умов.
До рапорту було додано свідоцтво про народження ОСОБА_3 НОМЕР_6 , що є безпосереднім підтвердженням того факту, що у ОСОБА_2 є повнолітній син. Враховуючи вказане, у брата позивача наявний конституційних обов`язок відносно піклування, догляду та утримання ОСОБА_2 .. Статус брата позивача, як особи, яка проходить службу в органах внутрішніх справ (у т.ч. в поліції), не виключає її з числа потенційно зобов`язаних родичів. Більше того, працівники поліції не перебувають у режимі безперервного чергування або несення служби 24/7 і мають можливість організувати догляд за родичем у спосіб, що не потребує виключної участі позивача. Таким чином, наявність повнолітнього брати, який проходить службу в Національній поліції, виключає можливість задоволення рапорту про звільнення за сімейними обставинами, оскільки не доведено обов`язкову умову, а саме відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Щодо нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 варто зазначити, що дана заява не є беззаперечним доказом факту, так як нотаріус, відповідно до чинного законодавства, лише засвідчує факт підписання заяви особою та її особу. Вона не підтверджує правдивість викладеного змісту – лише те, що така особа дійсно зробила таку заяву.
Щодо акту проведення обстеження сім`ї № 632 від 24.12.2024 зазначає, що позивач з 13.07.2024 проходить військову службу у військовій частини НОМЕР_1 . Так як, позивач на даний момент проходить дійсну військову службу, його конституційні права та свободи певним чином обмежені та фактичне місце перебування закріплене за військовою частиною, тому при встановленні факту надання соціальних послуг на непрофесійній основі виконавчий комітет Берестечківської міської ради не мав належних підстав для вирішення цього питання, оскільки позивач, в свою чергу, не має фізичної можливості проживати разом з матір`ю за його зареєстрованим місцем проживання і здійснювати щоденний догляд.
Відповідач також зазначає, що позивачем до рапорту не було надано належного доказу на підтвердження необхідності постійного догляду за ОСОБА_2 ..
Судом не прийнято до уваги, що довідка до акту огляду МСЕК від 09.10.2023 серія 12 ААГ № 345356 слугує підтвердженням наявності у ОСОБА_2 інвалідності ІІ групи, та у свою чергу свідчить про відсутність потреби у постійному догляді.
Окрім того, відповідач наголошує на тому, що позивачем пропущено процесуальний строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України на звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів та не обґрунтовано поважність пропуску вказаного строку.
Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, згідно витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 16 липня 2024 року №814-ОС «Про особовий склад» старшого солдата ОСОБА_1 зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення з 13 липня 2024 року.
Позивач звернувся до Першого заступника начальника відділу Першого відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування з рапортом, який датовано наступним чином: «___» вересня 2024 року», та на якому відсутній вхідний номер відповідача, яким просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення старшого солдата ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії - снайпер третього відділення третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування, з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.
Звертаючись із означеним рапортом, позивач вказав, що підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з поміж іншого, передбачено, що військовослужбовці під час дії воєнного стану звільняються з військової служби у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб інвалідністю І чи ІІ групи (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
На підтвердження підстав звільнення з військової служби позивач зазначив, що відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_7 він є сином ОСОБА_2 . Його мати: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи (загальне захворювання) довічно, інших родичів, які по закону мають доглядати за нею і мають змогу – не має.
Зауважив, що не має бажання продовжувати військову службу.
До рапорту додано: копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 ; копію паспорта та рнокпп ОСОБА_2 ; копію витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_3 ; заява та довідка про проходження служби ОСОБА_3 ; копію паспорта та рнокпп ОСОБА_3 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; довідку про склад сім`ї; копію заключення ЛКК №258; копію паспорта та рнокпп ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; заява ОСОБА_2 ; копія свідоцтва про народження дітей ОСОБА_3 ; копія свідоцтва про шлюб.
12 вересня 2024 року начальник НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України листом вих.№08/10194-24-Вих повідомив позивача, що його рапорт №25/45849/24-Вн від 08 вересня 2024 року щодо звільнення в запас Збройних Сил України розглянуто. За результатами розгляду серед іншого повідомлено, що відповідно до пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» однією з підстав для звільнення є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. У додатках до рапорту відсутні документи, які дають підстави вважати, що у ОСОБА_2 відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які можуть здійснювати такий догляд та що вона потребує постійного догляду. Окрім цього, до рапорту додано документи, які підтверджують факт наявності у ОСОБА_2 повнолітнього сина, який за станом здоров`я може здійснювати постійний догляд за матір`ю. Додатково зазначено, що родичами першого ступеня споріднення вважаються батьки, чоловік та дружина, діти, в тому числі усиновлені. До членів сім`ї громадянина другого ступеня споріднення відносяться його рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки. Підстави для звільнення позивача в запас Збройних Сил України відсутні.
Судом також встановлено, що 16 вересня 2024 року ОСОБА_2 складено заяву, яку посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області та зареєстровано в реєстрі за №4021, в якій серед іншого зазначено, що вона потребує обов`язкового отримання соціального догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (стороннього догляду), та те, що її син ОСОБА_1 є особою, яка згідно законодавства зобов`язана такий догляд здійснювати, та який відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» має право на звільнення з військової служби. Також, зазначено, що її син ОСОБА_3 проходить службу Управлінні патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, та немає змоги здійснювати за матір`ю догляд та утримання.
Відповідно до довідки Виконавчого комітету Берестечківської міської ради від 24 грудня 2024 року №631 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб та землекористування ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 , є головою домогосподарства, та зареєстрований за цією адресою разом із матір`ю ОСОБА_2 .
Відповідно до акта Виконавчого комітету Берестечківської міської ради від 24 грудня 2024 року №632 проведення обстеження сім`ї ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , щоденно надає соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , яка потребує постійного стороннього догляду відповідно до довідки №258 від 25 липня 2024 року, та такий догляд за нею здійснює син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з актом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24 грудня 2024 року обстеження сімейного стану військовослужбовця на підставі заяви від 24 грудня 2024 року матері ОСОБА_2 , яка потребує постійного догляду, місце проживання: АДРЕСА_1 , встановлено, що місцем проживання військовослужбовця, який здійснює постійний догляд, ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 . Наявність у особи, яка потребує постійного догляду інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд – відсутні.
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2024/015412319 від 30 грудня 2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має зареєстровану адресу місця проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідно до довідки Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 05 травня 2025 року №5152/41/17/8/02-2025 капітан поліції ОСОБА_3 з 07 листопада 2015 року дійсно проходить службу в Національній поліції України та з 17 червня 2024 року перебуває на посаді начальника сектору озброєння Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції.
Згідно зключення ЛЛК №258 Комунального підприємства «Берестечківська міська лікарня» Берестечківської міської ради Волинської області від 25.07.2024 року ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
Згідно з висновком Комунального підприємства «Берестечківська міська лікарня» Берестечківської міської ради Волинської області №360 від 25.07. 2024 року про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Висновок дійсний до 25.07.2025 року.
Наведені обставини сторонами не оспорюються.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі – Закон № 2232-ХІІ).
Визначення військової служби міститься у частині першій статті 2 Закону № 2232-ХІІ та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За приписами частини другої цієї ж статті Закону проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно з частинами третьою і четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.
За змістом підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII (в редакції, чинної у спірний період) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану, зокрема, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відмовляючи у звільненні позивача з військової служби через сімейні обставини на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідач виходив з того, що у додатках до рапорту документів, які дають підстави вважати, що у ОСОБА_2 відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які можуть здійснювати такий догляд та що вона потребує постійного догляду. Окрім цього, до рапорту додано документи, які підтверджують факт наявності у ОСОБА_2 повнолітнього сина, який за станом здоров`я може здійснювати постійний догляд за матір`ю.
Щодо доводів відповідача про ненадання позивачем документів на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 АГГ №345356 від 08.11.2023 року ОСОБА_2 встановлена 2 група інвалідності за загальним захворюванням довічно.
Згідно заключення ЛЛК №258 Комунального підприємства «Берестечківська міська лікарня» Берестечківської міської ради Волинської області від 25.07.2024 року ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
Згідно з висновком за формою № 080-4/О Комунального підприємства «Берестечківська міська лікарня» Берестечківської міської ради Волинської області №360 від 25.07. 2024 року про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Висновок дійсний до 25.07.2025 року.
Питання щодо повноважень ЛЛК і медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду допустимості висновку ЛКК на підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за батьком та можливості звільнення із військової служби за сімейними обставинами було предметом розгляду Верховним Судом у справі №120/1909/23.
У постанові Верховного суду від 21 лютого 2024 року у справі №120/1909/23 викладений наступний правовий висновок: 
«54. Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення №1317).
55. Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія (МСЕК) проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
56. Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.
57. Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.
59. Щодо повноважень ЛЛК і медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, Суд зазначає таке.
60. Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
61. Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» («Офіційний вісник України», 2019, №34, ст. 1217), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.
62. Згідно з пунктом 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
63. За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:
- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;
- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;
- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;
- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;
- причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;
- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.
64. У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.
65. Поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге - коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження - постійно.
66. Водночас відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 №1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункт 1 розділу III).
67. За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).
68. Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: 1) форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці, відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»; 2) висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.
69. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі». Згідно з пунктами 3, 4 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.
70. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі». Згідно з пунктами 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого №__», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за №661/20974.
71. Також повноваження ЛЛК визначені в наказі Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання». Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).
72. Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII, Суд зазначає про недосконалість та неузгодженість термінів у нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.
73. Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.
74. Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то на переконання Суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667.»
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 АГГ №345356 від 08.11.2023 року ОСОБА_2 встановлена 2 група інвалідності за загальним захворюванням довічно.
Потреба у наданні постійного догляду встановлена не була .
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що заключення ЛЛК №258 Комунального підприємства «Берестечківська міська лікарня» Берестечківської міської ради Волинської області від 25 липня 2024 року не є належним документом для можливості звільнення позивача із військової служби за сімейними обставинами.
Щодо доводів відповідача про те, що позивачем до рапорту не було долучено доказів на підтвердження тих обставин, що у матері ОСОБА_2 відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які можуть здійснювати догляд, колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зі змісту норми абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов: - відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи; - інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Таким чином, «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону №2122-IX.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, єдиними родичами першого ступеня споріднення, які могли б здійснювати догляд за ОСОБА_2 є її два сини: ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_3 ..
Згідно довідки Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 24 липня 2024 року капітан поліції ОСОБА_3 з 07 листопада 2015 року дійсно проходить службу в Національній поліції України та з 17 червня 2024 року перебуває на посаді начальника сектору озброєння Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції.
Колегія суддів вважає, що сам факт перебування ОСОБА_3 на посаді начальника сектору озброєння Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції , не є доказом відсутності можливості здійснювати постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 ..
Інші докази на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_3 реально не може здійснювати постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 , в матеріалах справи відсутні.
Відтак, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем до рапорту не було додано доказів на підтвердження відсутності інших членів першого чи другого ступеня споріднення, окрім позивача, які можуть здійснювати догляд за матір`ю ОСОБА_2 ..
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач, відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. 
За таких обставин, судом першої інстанції безпідставно задоволено позов.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду – скасуванню.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає, що одночасно з уточненою позовною заявою представником позивача заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке ухвалою суду від 30 травня 2025 року задоволено. Визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновлено пропущений строк звернення з позовом до адміністративного суду з даним позовом.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Згідно статті 139 КАС України у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати позивачеві відшкодуванню не підлягають.
Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року по справі №200/3412/25 – задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року по справі №200/3412/25 – скасувати.
Прийняти нову постанову.
У задоволенні позову адвоката Рущака Володимира Михайловича в інтересах ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Повне судове рішення складено 12 березня 2026 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко