ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5110/25  Номер провадження 22-ц/814/1727/26	Головуючий у 1-й інстанції Михайлова І. М.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження питання цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Павлюченко Олександра Олександровича на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2025 року у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії,- 
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2025 року позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , у якому просив стягнути з останньої заборгованість за послугу з постачання теплової енергії з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних у сумі 15465,25 грн, яка утворилася за період з 01.10.2017 року по 01.03.2025 року, а також судовий збір у розмірі 3028 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги послався на те, що відповідачці надавалися послуги з централізованого теплопостачання в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , однак свої зобов`язання щодо оплати послуги з теплопостачання остання виконувала не належним чином, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2025 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» було задоволено
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.10.2017 року по 01.03.2025 року, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період з 21.11.2017 року по 01.03.2025 року, в сумі 15465,25 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судові витрати у справі у вигляді судового збору у сумі 3028 грн.
З вказаним рішенням суду не погодились представник ОСОБА_1 – адвокат Павлюченко О.О. та подав апеляційну скаргу, в якій прохавє скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 
В доводах апеляційної скарги, зазначає, що рішення суду першої інстанції було ухвалено незаконно, що суперечить законодавству та встановленій судовій практиці.
Стверджує, що суд першої інстанції не врахував висновки, викладені в постановах Верховного суду від 13 березня 2025 року у справі №401/489/23 та у постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі №401/1623/20, в яких суд зазначив, що позивач реалізовує своє право на вибір джерел теплопостачання до свого помешкання.
Акцентує увагу суду, що в квартирі відповідача з 2003 року встановлене автономне опалення на законних підставах, тобто квартира відключена від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Крім того, зазначає, що позивачем не доведено який саме об`єм, коли і де теплової енергії було спожито відповідачем.
У відзиві на апеляційну скаргу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» прохає апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2025 року залишити без змін.
Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23.02.2006 року відповідачка ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., зареєстрованим в реєстрі за № 540, набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 . (а.с.37).
Відповідно до інформації, отриманої судом з Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21).
Для здійснення оплати за надані послуги з постачання теплової енергії мешканцям квартири АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
На звернення ОСОБА_2 ОАО ТТЦ «Електроніка» у 2003 році складено робочий проєкт Реконструкції системи газопостачання квартири АДРЕСА_1 з установкою індивідуального джерела теплопостачання.
Позивачем до позову було додано Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2021 року (а.с.5-6), який не містить підпису відповідачки.
З розрахунку заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 , складеного позивачем, убачається, що за період з 01.10.2017 року по 01.03.2025 року за вказаною адресою нарахована заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у сумі 12285,88 грн (а.с.7-10).
Також згідно наданого розрахунку 3% річних від простроченої суми боргу за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 21.11.2017 року по 01.03.2025 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 утворилась заборгованість в сумі 778,14 грн (а.с.11-12).
Крім того, відповідно до наданого розрахунку інфляційних збитків від простроченої суми боргу за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 21.11.2017 року по 01.03.2025 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 нараховано індекс інфляції в сумі 2401,23 грн (а.с.13-14).
Відповідно до копії актів прийняття на абонентський облік вузла комерційного обліку теплової енергії вузла комерційного обліку теплової енергії рег. № 988Ж 21.11.2019 року, 17.07.2020 року, 24.09.2024 року було проведено технічний огляд вузла комерційного обліку теплової енергії (а.с.61-64).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а на кредитора вимагати саме цю сплату за надані послуги.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.
Нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Статтею 162 ЖК України передбачено обов`язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
За змістом частини першої статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у справах №750/12850/16-ц від 26.09.2018, №642/2858/16 від 06.11.2019.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг №315, якою регламентовано визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень (розділ ІІІ Методики).
Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника.
Відповідно до розділу ІІІ Методики розподілу передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: одноповерхова будівля - 20%; двоповерхова - 18%; триповерхова - 16%; чотириповерхова - 14%; п`ятиповерхова - 12%; шестиповерхова та вище -10%.
Для визначення обсягів використання теплової енергії в приміщеннях споживачів, які обладнані індивідуальним опаленням у будинках переважно використовується спрощений метод, згідно пункту 8 розділу IV Методики розподілу у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ місць загального користування (вестибюля, загальних коридорів, сходових клітин тощо) та допоміжних приміщень (колясочних, комор, сміттєкамер, шахт і машинних відділень ліфтів, вентиляційних камер та інших підсобних приміщень) та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку: для 1-5 будівлі/будинку 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.
Споживачі, власники житлових/нежитлових приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, проводять оплату: за обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби протягом опалювального сезону, за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно протягом року, з наявністю будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії.
Отже, Методикою встановлено можливість визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за показами приладу обліку, лише у разі якщо системою будинкового обліку передбачено окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування; у інших випадках - визначення кількості теплової енергії проводиться розрахунковим способом, за формулами, зазначеними у Методиці.
Таким чином, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки. Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом.
Так, судом встановлено, що з матеріалів справи та встановлено судом, 23.02.2006 року відповідачка ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., зареєстрованим в реєстрі за № 540, набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 . (а.с.37).
Відповідно до інформації, отриманої судом з Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21).
Для здійснення оплати за надані послуги з постачання теплової енергії мешканцям квартири АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
На звернення ОСОБА_2 ОАО ТТЦ «Електроніка» у 2003 році складено робочий проєкт Реконструкції системи газопостачання квартири АДРЕСА_1 з установкою індивідуального джерела теплопостачання.
Позивачем до позову було додано Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2021 року (а.с.5-6), який не містить підпису відповідачки.
З розрахунку заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 , складеного позивачем, убачається, що за період з 01.10.2017 року по 01.03.2025 року за вказаною адресою нарахована заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у сумі 12285,88 грн (а.с.7-10).
Також згідно наданого розрахунку 3% річних від простроченої суми боргу за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 21.11.2017 року по 01.03.2025 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 утворилась заборгованість в сумі 778,14 грн (а.с.11-12).
Крім того, відповідно до наданого розрахунку інфляційних збитків від простроченої суми боргу за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 21.11.2017 року по 01.03.2025 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 нараховано індекс інфляції в сумі 2401,23 грн (а.с.13-14).
Відповідно до копії актів прийняття на абонентський облік вузла комерційного обліку теплової енергії вузла комерційного обліку теплової енергії рег. № 988Ж 21.11.2019 року, 17.07.2020 року, 24.09.2024 року було проведено технічний огляд вузла комерційного обліку теплової енергії (а.с.61-64).
Тому враховуючи викладене колегія суддів погоджується із висновками районного суду про наявність підстав для стягнення заборгованості за послуги з теплової енергії за період за період з за період з 01.10.2017 року по 01.03.2025 року, оскільки правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а на кредитора вимагати саме цю сплату за надані послуги.
Доводи апеляційної скарги викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при перегляді його в апеляційному порядку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - адвоката Павлюченко Олександра Олександровича - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2026 року.

Головуючий суддя : __________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ С.Б. Бутенко _________________ О.І. Обідіна