Справа №766/10059/24
н/п 1-кп/766/940/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області колегіально у складі суддів:
головуючого судді: ОСОБА_1 
суддів: ОСОБА_2 
ОСОБА_3 
за участю секретаря: ОСОБА_4 
прокурора: ОСОБА_5 
захисника (в режимі відеоконференції): ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Херсона в порядку спеціального судового провадження кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 15.05.2024 під №62024080200000573 за обвинуваченням:
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Брилівка Цюрупинського району Херсонської області, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, - 
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), 
передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

в с т а н о в и в:
I. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
ОСОБА_8 , будучи наказом Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Херсонській області №199 від 14.11.2014 призначеною на посаду помічника начальника чергової зміни (з питань оперативно-диспетчерської служби) оперативно-координаційного центру Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Херсонській області, перебуваючи у спеціальному званні майор, будучи обізнаною про введення воєнного стану в Україні, розуміючи факт наявності збройного конфлікту на території країни та ведення РФ агресивної війни проти України, захоплення та подальшого утримання РФ території Херсонської області, зокрема, обласного центру – м. Херсона, з розташованими на ній державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та іншими об?єктами, усвідомлюючи проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади РФ, з метою утворення, функціонування та утримання на території Херсонської області та, зокрема, м. Херсон, окупаційною адміністрацією РФ системи органів державної влади РФ, у тому числі правоохоронної, задля становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади, у порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов?язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Херсон, у період тимчасової окупації території Херсонської області, але не пізніше серпня 2022 (більш точні дата, час та місце у ході досудового розслідування не встановлені) добровільно обійняла посаду «старшего помощника начальника дежурной смены –начальника центра управления в кризисных ситуациях Главного управления Министерства чрезвычайных ситуаций российской федерации в Херсонской области».
Обійнявши вищевказану посаду в незаконному органі влади, ОСОБА_8 , у межах своїх повноважень виконувала покладені на орган завдання та функції з формування та реалізації політики окупаційної військово-цивільної адміністрації, нагляду та контролю в галузі цивільного захисту на тимчасово окупованій території Херсонської області, сприяння окупаційним органам влади у поширенні авторитету незаконно створених органів серед місцевого населення, що призвело до забезпечення належного функціонування незаконно створеного органу та посилило заходи тимчасової окупації територій Херсонської області.
Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_7  за ч. 2 ст. 111 КК України як державна зрада, тобто діяння умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинене в умовах воєнного стану. 

ІI. Застосовані судом правові процедури. 
Спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia)
З урахуванням того, що судовий розгляд здійснювався за відсутності обвинуваченої, дотримання процедур, встановлених процесуальним законом для такого розгляду, суд вважає за необхідне мотивувати окремо.
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, надійшов до Херсонського міського суду Херсонської області для розгляду по суті.
Ухвалою суду від 26.06.2024 було призначено підготовче судове засідання. Судом від призначення обвинувального акту до підготовчого судового засідання та до ухвалення рішення про проведення спеціального судового розгляду за відсутності обвинуваченої, було проведено судові засідання: 05.08.2024, 22.10.2024, 29.10.2024, 09.04.2025, 29.07.2025.
Про всі зазначені вище судові засідання обвинувачена повідомлялася про судовий розгляд кримінального провадження стосовно неї та мала можливість прибути до суду та скористатись своїм правом на вільний вибір захисника, користуватись своїми правами та подати до суду будь-які клопотання чи заяви. Зазначеною можливістю, наданою судом, обвинувачена ОСОБА_7 не скористалась. 
Процедура заочного судового розгляду не є деталізованою процесуальним законом, не має тривалої історії застосування у судовій практиці, а тому суд виходив із загальних засад кримінального провадження.
До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відноситься: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження доказів.
При цьому зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст. 7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом та нормами міжнародного права.
Так, змістом абз. 1 ч. 3 ст. 323 КПК України передбачено, що судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Згідно положень ч. 2 ст. 297-1 КПК України вбачається, що серед переліку злочинів, щодо яких може здійснюватися спеціальне досудове розслідування, наявне посилання на ст. 111 КК України, за якою пред`явлено обвинувачення ОСОБА_7 .
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 135 КПК України особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком; здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
У відповідності до положень ч. 8 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної ВР України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою – сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
На виконання зазначених положень процесуального закону, повідомлення про виклик обвинуваченої ОСОБА_7 до призначених судових засідань здійснювались шляхом публікації у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті Офісу Генерального прокурора. Також, відповідні повідомлення про виклик до суду були завчасно опубліковані на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області щодо всіх судових засідань, які призначались у кримінальному провадженні.
Водночас, не зважаючи на наявні у матеріалах провадження докази відсутності ОСОБА_7 на території України, в органу досудового слідства, прокурора та суду відсутні будь-які відомості щодо адреси можливого проживання або перебування останньої за кордоном для направлення судового повідомлення про виклик в порядку ч. 7 ст. 135 КПК України.
З огляду на наявні матеріали провадження, суд не вбачає будь-яких інших можливостей, які могли б бути використані для повідомлення обвинуваченої, водночас є мотивовані підстави стверджувати, що обвинувачена була обізнана щодо судового провадження ще на стадії проведення судом підготовчих дій.

ІІІ. Щодо забезпечення права на захист
Відповідно до ч. 2 ст. 47 КПК України захисник зобов`язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю обвинуваченого. У разі неможливості прибути в призначений строк захисник зобов`язаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, - також і цей орган (установу).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КПК України суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог ст. 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника. У цьому провадженні участь захисника є обов`язковою з огляду на положення ч. 1 ст. 52 КПК України, оскільки висунуто обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину.
Разом з цим, стосовно ОСОБА_7 здійснювалось спеціальне досудове розслідування, тому відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 52 КПК України участь захисника у цьому кримінальному провадженні є обов`язковою, але з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.
Під час підготовчого судового засідання та проведення подальшого спеціального судового провадження даного кримінального провадження, судом у повному обсязі було забезпечено участь захисника для захисту інтересів обвинуваченої.
З урахуванням зазначеного, ухвалою суду від 29.10.2024 клопотання прокурора про здійснення спеціального судового розгляду було задоволено, оскільки наявними у матеріалах справи доказами належним чином доведено, що обвинувачення ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №62024080200000573 від 15.05.2024 висунуте щодо злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, тобто того, який входить до переліку злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 КПК України. 
Ухвалою суду від 29.01.2025 був призначений судовий розгляд з вирішенням питань, передбачених ч. 3 ст. 31, 314-316 КПК України.
Разом з цим, за період часу з 06.08.2024 (ухвали про призначення підготовчого судового засідання) та до виходу суду до нарадчої кімнати 18.03.2026, інформація, яка стосувалася всіх призначених судових засідань, своєчасно публікувалася та була доступною через офіційний веб-сайт суду та публікацій у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження.
За час судового розгляду обвинувачена могла визначитися з провадженням проти неї, та усвідомлюючи, що у неї виник юридичний обов`язок постати перед судом, однак не змінила свою процесуальну поведінку та продовжила подальше ухилення від виконання своїх процесуальних обов`язків.
Підсумовуючи, суд констатує, що всі передбачені КПК України умови для проведення судового за спеціальною процедурою «in absentia», судом виконані та дотримані у повному обсязі.

IV. Позиція сторін кримінального провадження
Прокурор в ході судових дебатів свою позицію не висловив, не зважаючи на надання часу для підготовки до судових дебатів в період часу з 26.11.2025 до 18.03.2026. Оскільки виступ в судових дебатах є правом, а не обов`язком сторони кримінального провадження, колегією суддів не вбачається перешкод для завершення судового розгляду на підставі досліджених судом доказів.
Захисник просив виправдати обвинувачену ОСОБА_7 у пред`явленому їй обвинуваченні.

V. Докази, досліджені судом на підтвердження вини та обставин вчиненого кримінального правопорушення
Відповідно до ст. ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Відповідно до ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.06.2024 по даному кримінальному провадженню здійснювалося спеціальне досудове розслідування.
Так вина ОСОБА_7 у вчиненні поставленого їй у провину кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за вказаних вище обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а саме:
- відповіддю Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області від 27.07.2023 №6601-3423/6614, з якої вбачається, що ОСОБА_7 дійсно проходила службу в органах МВС. МНС, ДСНС України. Прийнята на службу 30.11.1992 (наказ відділу пожежної охорони УВС Херсонської області від 30.11.1992 №43). Звільнена зі служби 01.09.2022 (наказ Головного управління ДСНС України у Херсонській області від 15.12.2022 №382). На обґрунтування вказаної інформації надано витяг з наказу Головного управління ДСНС України у Херсонській області від 15.12.2022 №382 про звільнення ОСОБА_7 з посади, а також копію послужного списку на ім`я ОСОБА_7 , відповідно до якого ОСОБА_7 було присвоєно спеціальне звання «майор».
- протоколом огляду від 14.06.2023, відповідно до якого проведено огляд Інтернет ресурсу ІНФОРМАЦІЯ_2 , де розміщено Телеграм канал « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з новиною під назвою «Колабораціонізм ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковник служби цивільного захисту помічник начальника чергової зміни ОКЦ ГУ ДСНС України у Херсонській області. 29 років вислуги. Добровільно пішла на співпрацю з окупаційною владою та обійняла посаду старшого помічника чергової зміни – начальник «ЦППС» (центральний пункт пожежного зв`язку). Помічниця колаборанта ОСОБА_10 ». Дата публікації 09.02.2023;
Розміщено інтерв`ю з ресурсу окупаційної адміністрації ТРК «Таврия» особи зовні схожої на ОСОБА_7 , щодо якої міститься підпис « ОСОБА_11 старший помощник дежурной смены – начальник ЦППС Службы по делам гражданской обороны, ЧС и ликвидаций последствий стихийных бедствий по Херсонской области».
- протоколом огляду від 03.01.2024, відповідно до якого свідку ОСОБА_12 було продемонстровано для огляду інтерв`ю, розміщене на ресурсі ІНФОРМАЦІЯ_2 (Телеграм канал « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з новиною під назвою «Колабораціонізм ОСОБА_7 ). Так свідок впізнав на відео зображену особу – ОСОБА_7 
- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 26.05.2023, відповідно до якого свідок ОСОБА_12  впізнав фото із зображенням ОСОБА_7 як особи, яка під час окупації пішла працювати до «штабу МЧС рф в Херсонській області», розташованого за адресою: вул. Молодіжна, 6, м. Херсон;
- протоколом огляду від 03.01.2024, відповідно до якого свідку ОСОБА_13 було надано для огляду інтерв`ю, розміщене на ресурсі https://t.me/Kherson_kolaborant/4438 (Телеграм канал « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з новиною під назвою «Колабораціонізм ОСОБА_7 ). Так свідок впізнав на відео зображену особу – ОСОБА_7 
- показаннями свідка ОСОБА_14 , який суду пояснив, що до окупації м. Херсона займав посаду заступника начальника ГУ ДСНС в Херсонській області, розташованого по вул. Молодіжній, 6 в м. Херсоні, тоді як ОСОБА_7 займала посаду помічника начальника чергової зміни. 30.08.2022 вони залишили розташування управління, проте було відомо, що ОСОБА_7 не виїхала, а пізніше з`явилось відео, де вона надає інтерв`ю як працівник пожежної служби, створеної рф в Херсонській області.
- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 26.05.2023, відповідно до якого свідок ОСОБА_14  впізнав фото із зображення ОСОБА_7 
- показаннями свідка  ОСОБА_15 , який суду пояснив, що до окупації м. Херсона працював разом з ОСОБА_7 в ГУ ДСНС у Херсонській області, розташованого по вул. Молодіжній, 6 в м. Херсоні. Він займав посаду командира відділення, а обвинувачена працювала у службі цивільного захисту. Приблизно у серпні-вересні 2022 року їм поступила команда про виїзд до підконтрольної території України, проте під час розмови в «курилці» ОСОБА_7 повідомила, що виїжджати не буде. Після стало зрозуміло, що вона пішла на співпрацю з окупаційною владою, а вже наприкінці вересня 2022 року було опубліковане інтерв`ю за її участі на новій посаді. Зазначив, що ОСОБА_7 весь час почувала себе вільно і ознак тиску на неї не було. 
- показаннями свідка ОСОБА_16 , який суду пояснив, що до вересня 2022 року працював в ГУ ДСНС у Херсонській області в м. Херсоні, там же працювала і ОСОБА_7 у службі цивільного захисту. Вони працювали приблизно до кінця серпня 2022 року, а саме: до того моменту поки не надійшла команда виїжджати з м. Херсоні. Йому відомо, що ОСОБА_7 не виїхала, а залишилась в м. Херсоні, а вже пізніше з`явилось її інтерв`ю в Телеграм каналі, де стало зрозуміло, що вона зайняла посаду пожежній службі окупаційної влади. Жодних ознак тиску на ОСОБА_7 не було.
- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 26.05.2023, відповідно до якого свідок ОСОБА_13  впізнав фото із зображення ОСОБА_7 як особи, яка працювала в МЧС рф в Херсонській області

VІ. Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.
Суб`єктом злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 111 КК України, може бути лише громадянин України. Відповідно до ст. 111 КК України державна зрада – це діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України. Однією з форм державної зради є перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту.
Перехід на бік ворога означає, що громадянин України надає безпосередню допомогу державі, з якою Україна на той час перебуває у стані війни або збройного конфлікту, та є закінченим злочином з того моменту, коли громадянин України виконав в інтересах ворога певні дії на шкоду України. У конкретних випадках цей злочин може полягати в добровільному зайнятті посади в незаконних органах влади на окупованих територіях, участь у будь-яких воєнізованих ворожих формуваннях, передачі матеріальних ресурсів збройним формуванням агресора або провадження господарської діяльності у взаємодії з ворогом.
Вчиняючи державну зраду, винний усвідомлює, що він здійснює перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, і бажає цього.
Формулювання «на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України» визначає суб`єктивну спрямованість дій винного, однак не є характеристикою суспільно небезпечних наслідків діяння. Факт заподіяння вказаної шкоди не має значення для кваліфікації діяння за ст. 111 КК (постанова Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 11.12.2025 справа №127/7019/24).
Так судом було встановлено, що ОСОБА_7 не була звільненою з посади помічника начальника чергової зміни (з питань оперативно-диспетчерської служби) оперативно-координаційного центру Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Херсонській областіза законодавством України, проте не пізніше серпня 2022 року приступила до виконання повноважень «старшего помощника дежурной смены – начальник ЦППС Службы по делам гражданской обороны, ЧС и ликвидаций последствий стихийных бедствий по Херсонской области» на окупованій території України від імені іноземної держави – рф.
Здійснення такої діяльності забезпечувало становлення та зміцнення окупаційної влади рф шляхом утворення та функціонування незаконно створених окупаційних органів влади рф на окупованій території України, виконання функцій представника окупаційної установи з метою недопущення контролю української влади на території тимчасово окупованої частини Херсонської області, а отже надання нею допомоги рф в проведенні підривної діяльності проти України. 
Відповідна позиція мала місце у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.08.2023 справа №759/4148/17.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_25 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
Під час судового розгляду не встановлено жодних фактів, які б свідчили, що обвинувачена діяла під фізичним чи психічним примусом з боку осіб, які представляли іноземну державу – рф.
Дослідивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ як окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку, суд вважає, що вищезазначені та досліджені письмові докази по справі, які надані суду (стороною обвинувачення), є вагомими для того, щоб визнати обвинувачену винною у пред`явленому їй обвинуваченні, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011.
Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_7 в інкримінованому їй злочині, кваліфікація її дій, доведена поза розумним сумнівом у повному обсязі, оскільки доведена належним та достатнім обсягом доказів, зокрема знайшла своє підтвердження та обставина, що ОСОБА_7 зайнявши відповідну посаду в «Службе по делам гражданской обороны, ЧС и ликвидаций последствий стихийных бедствий по Херсонской области», приступила до виконання своїх обов`язків, тим самим перейшла на бік ворога.

Оцінюючи протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 12.05.2023, відповідно до якого свідок ОСОБА_17  впізнав фото із зображення ОСОБА_7 , колегія суддів його до уваги не приймає з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. 
У той же час досліджений судом протокол не містить жодних відомостей за яких обставин ОСОБА_17 впізнавав ОСОБА_7 . Крім того допит свідка ОСОБА_17 судом стороною обвинувачення забезпечено не було, що позбавило суд можливості врахувати досліджений протокол як такий, що є підтвердженням обвинувачення ОСОБА_7 .
Також судом під час судового розгляду було досліджено і протокол огляду від 12.06.2024, відповідно до якого прокурором у даному кримінальному провадженні оглянуто матеріали кримінального провадження №22022230000000399 від 04.01.2023 за ч. 7 ст. 111-1 КК України, в ході якого отримано копії наступних документів:
* «штатная расстановка МЧС Херсонской области на 19.09.2023» на 3 арк., де зазначені відомості про ОСОБА_7 як «старшего помощника начальника дежурной смены – начальника ЦППС/центра управления в кризисных ситуациях»
* «штатная расстановка МЧС Херсонской области на 10.09.2023» на 3 арк., де зазначені відомості про ОСОБА_7 як «старшего помощника начальника дежурной смены – начальника ЦППС/центра управления в кризисных ситуациях»
* «штатная расстановка МЧС Херсонской области на 19.10.2023» на 17 арк., де зазначені відомості про ОСОБА_7 як «старшего помощника начальника дежурной смены – начальника ЦППС/центра управления в кризисных ситуациях».
Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.
Зі змісту ч. 2 ст. 5 КПК України випливає, що допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України регламентовано, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.
Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 93 КПК України).
Так, відповідно до ч.1 ст. 334 КПК матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими ст. 217 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 217 КПК у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а також матеріали досудових розслідувань, по яких не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені однією особою (особами).
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 в основу її обвинувачення було покладено докази, здобуті в результаті проведення слідчих дій під час досудового розслідування в іншому кримінальному провадженні.
Так колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 було зареєстровано в ЄРДР під №62024080200000573, яке у свою чергу з матеріалів кримінального провадження №22022230000000399 від 04.01.2023 за ч. 7 ст. 111-1 КК України не виділялось, як і не було наслідком об`єднання з останнім. Не було надано суду і відомостей щодо походження матеріалів кримінального провадження №22022230000000399 від 04.01.2023.
Відсутні в матеріалах кримінального провадження і правові передумови, на підставі яких прокурором, який здійснював процесуальне керівництво у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , було проведено огляд кримінального провадження №22022230000000399 від 04.01.2023 та здобутих в його рамках документів, які у подальшому за відсутності відповідних правових підстав були долучені до матеріалів кримінального провадження №62024080200000573.
Отже досліджений судом документи, оглянуті відповідно до протоколу огляду документів від 12.06.2024 з іншого кримінального провадження були фактично здобуті в результаті проведення слідчих дій в іншому кримінальному провадженні, з яким провадження щодо ОСОБА_7 не об`єднувалось та не виділялось, що унеможливлює подальше використання цих доказів в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та є безумовною підставою для визнання таких доказів недопустимими, а тому підстав для включення їх до обсягу досліджених судом доказів немає.
Відповідна позиція була висловлена і в постанові Верховного Суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду 26.01.2021 справа № 127/25394/18.

VIІ. Призначення покарання.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи обвинуваченій покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно з правовими орієнтирами, визначеними у ст. ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність – правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам. Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченою злочину проти основ національної безпеки України, який посягає на захист в першу чергу життєво важливих інтересів суспільства та держави, на її суверенітет, територіальну цілісність, недоторканість та обороноздатність, а також на суспільні відносини, які забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної і правової держави, суд вважає, що обвинуваченій необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 111 КК України, обмежень для призначення якого з огляду на вимоги ст. 63 КК України згідно матеріалів кримінального провадження не вбачається, що відповідатиме завданням та цілям кримінального покарання, та сприятиме виправленню обвинуваченої та буде достатнім для попередження вчинення нею нових злочинів. 
Також при вирішенні питання щодо міри покарання суд враховує наступне.
Засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу (ст. 54 КК України).
Таким чином підставами для призначення покарання у виді позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу є 1) наявність у особи такого звання, рангу, чину чи кваліфікаційного класу; 2) вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Кримінальний закон не передбачає необхідності використання повноважень, які має (мала) особа через наявність у неї військового чи спеціального звання, рангу, чину чи кваліфікаційного класу у ході вчинення злочину, за який вона притягується до кримінальної відповідальності. Можливість призначення вказаного покарання не залежить від того який саме тяжкий чи особливо тяжкий злочин було вчинено. Суд може призначити покарання у виді позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу у тих випадках, коли вважатиме неможливим його збереження із вчиненням тяжкого або особливо тяжкого злочину особою. Тобто це покарання може бути призначене судом як у випадках, коли вчинений злочин був пов`язаний із використанням повноважень, якими наділяється особа у зв`язку із наявністю у неї відповідного звання, рангу, чину чи кваліфікаційного класу, так і тоді, коли такий зв`язок відсутній.
Враховуючи викладене, з огляду на ту обставину, що ОСОБА_7 має звання майора служби цивільного захисту і хоча вчинила тяжкий злочин не завдяки використанню спеціального звання, проте враховуючи характер вчиненого підлягає позбавленню останнього, що відповідатиме загальній меті призначеного судом покарання. 

VIІІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Інші питання судом не вирішувались, оскільки речові докази, витрати на залучення експерта відсутні, а заходи забезпечення кримінального провадження застосовані не були.
Керуючись ст. ст. 323, 373, 374 КПК України, суд, - 

у х в а л и в:
1. ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та призначити покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. 
2. На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_7 спеціального звання майор.
3. Строк відбування призначеного  ОСОБА_7 основного покарання рахувати з моменту затримання в порядку приведення даного вироку до виконання.
4. Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.06.2024 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області з урахуванням обмежень. 
Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст. 138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції, з дотриманням правил, передбачених ст. 399 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Обвинувачена та захисник мають право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень. 
Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику обвинуваченої та прокурору, а інформацію про вирок опублікувати в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Головуючий:  ОСОБА_18 

Судді:  ОСОБА_19  

ОСОБА_20