ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 136/71/18
провадження № 51-4510 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_7 , який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на вирок Вінницького апеляційного суду від 18 вересня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017021240000141, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Степанвка Вінницького району Вінницької області та жителя   АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 20 січня 2025 року ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано за ч. 3 ст. 368 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні, а також питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Вироком Вінницького апеляційного суду задоволено частково апеляційну скаргу прокурора, скасовано вирок суду першої інстанції та ухвалено свій, яким ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 368 КК України та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності. 
За обставин, встановлених апеляційним судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він обіймаючи посаду начальника Липовецького районного сектора Головного управління ДСНС України у Вінницькій області, будучи службовою особою, умисно, із корисливих мотивів, заздалегідь домовившись про отриманні від фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 неправомірної вигоди в сумі 1500 грн за нездійснення щодо останнього контрольно-перевірочних заходів щодо дотримання вимог пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту та нестворення, у зв`язку з цим, перешкод у здійсненні підприємницької діяльності, біля магазину по АДРЕСА_2 , у якому останній здійснює підприємницьку діяльність, 22 вересня 2017 року приблизно о 12:40 год, одержав від нього частину раніше обумовленої суми неправомірної вигоди у розмірі 1000 грн.
Після цього того ж дня приблизно о 13:40 год ОСОБА_6 повторно зустрівся зі ОСОБА_8 , де отримав від останнього решту частини раніше обумовленої суми неправомірної вигоди у розмірі 500 гривень.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок апеляційного суду та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Зазначає, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам кримінального процесуального закону. Зазначає про безпідставне повторне дослідження доказів апеляційним судом за клопотанням сторони обвинувачення на підставі ч. 3 ст. 404 КПК України. Вважає, що в даному кримінальному провадженні порушено правило підслідності, визначене кримінальним процесуальним законом та у зв`язку з цим всі докази, одержані під час досудового розслідування, є недопустимими.
У касаційній скарзі прокурор стверджує про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На обґрунтування касаційних вимог прокурор не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що у діях ОСОБА_6 відсутня кваліфікуюча ознака ч. 3 ст. 368 КК України вимагання, у зв`язку з чим його дії невірно були кваліфіковані за ч. 1 ст. 368 КК України. Таким чином, на думку прокурора, вирок апеляційного суду не відповідає положенням статей 370, 420 КПК України
Під час касаційного розгляду засуджений ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу та просив її задовольнити з підстав зазначених в ній. Заперечив проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Прокурор під час касаційного розгляду підтримала касаційну скаргу прокурора та заперечила проти задоволення касаційної скарги засудженого. Вважала, що доводи касаційної скарги прокурора є обґрунтованими, а тому просила скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України, не є відповідно до вимог ст. 433 ч. 1, ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Положення ст. 94 КПК України передбачають, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. 
Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримано в повному обсязі.
Апеляційний суд, переглядаючи виправдувальний вирок місцевого суду за апеляційною скаргою сторони обвинувачення, провівши судовий розгляд відповідно до обвинувального акта в межах висунутого обвинувачення, безпосередньо дослідивши докази за клопотанням сторони обвинувачення, належно їх оцінивши, надавши кожному з них належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 , поза розумним сумнівом, саме у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
За встановлених апеляційним судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 368 КК України кваліфіковані правильно.
Апеляційний суд дійшов висновку про належність, достовірність і допустимість доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, які містяться в письмових даних (заяви, протоколи).
Колегія суддів вважає, що ухвалений за результатами розгляду апеляційної скарги сторони обвинувачення, вирок апеляційного суду є законним та відповідає вимогам статей 370, 420 КПК України.
Доводи касаційної скарги засудженого про те, що зібрані органом досудового розслідування докази є недопустимими, оскільки досудове розслідування здійснювалося неналежним органом, колегія суддів вважає необґрунтованими та не вбачає порушень правил підслідності за обставин, коли досудове розслідування здійснювалось у межах компетенції одного органу досудового розслідування. Крім того, ОСОБА_6 не наведено переконливих доводів, що це порушення призвело до заподіяння шкоди будь-яким його конвенційним або конституційним правам та свободам. 
Що стосується доводів касаційної скарги прокурора з приводу незгоди з висновками апеляційного суду про те, що у діях ОСОБА_6 відсутня кваліфікуюча ознака вимагання за ч. 3 ст. 368 КК, то колегія суддів вважає такі аргументи невмотивованими з огляду на таке.
Як слідує з обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачувався в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе, за вчинення та невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди з наданням цим діям правової оцінки за ч. 3 ст. 368 КК України.
За пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_6 , обіймаючи посаду начальника Липовецького районного сектора Головного управління ДСНС України у Вінницькій області, під час здійснення своєї професійної діяльності вимагав від фізичної особи-підприємця  ОСОБА_8 неправомірну вигоду у розмірі 1500 грн за нездійснення щодо останнього контрольно-перевірочних заходів щодо дотримання вимог пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту та нестворення, у зв`язку з цим, перешкод у здійсненні підприємницької діяльності.
Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність об'єктивних даних, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки як вимагання неправомірної вигоди, тобто створення обвинуваченим умов, за яких ОСОБА_8 був вимушений дати таку неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів.
На підтвердження відсутності такої кваліфікуючої ознаки як вимагання у діях ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції покликався на низку доказів, серед яких результати негласних слідчих (розшукових) дій, зі змісту яких не вбачається факту вимагання неправомірної вигоди.
Колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про відсутність у діях ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки за ст. 368 КК України як вимагання неправомірної вигоди, а тому дії останнього правильно були кваліфіковані за ч. 1 ст. 368 КК України, як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
У зв`язку з тим, що істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судових рішень, не встановлено, а тому касаційні скарги засудженого та прокурора слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Вінницького апеляційного суду від 18 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_7 , який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3