ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/21434/25
Провадження № 22-ц/820/589/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А. М.

розглянув згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України цивільну справу №686/21434/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Зачепіло Зоряною Ярославівною, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2025 року, у складі судді Порозової І.Ю., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У липні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулося до суду та просило стягнути з ОСОБА_1  на користь позивача заборгованість за договором № 512935-КС-001 про надання кредиту від 16.10.2024 в розмірі 35030 грн, з яких: 11000 грн – сума прострочених платежів по тілу кредиту; 16940 грн – сума прострочених платежів по процентах; 5500 грн – сума заборгованості по штрафам; 1590 грн– сума прострочених платежів за комісією та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 16.10.2024 ОСОБА_1 прийняла пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 512935-КС-001 про надання кредиту, на умовах, визначених офертою. ТОВ «Бізнес позика» направило ОСОБА_1 на номер телефону одноразовий ідентифікатор на підтвердження укладення договору про надання кредиту. За умовами договору ТОВ «Бізнес позика» надало позичальнику грошові кошти у розмірі 11000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором виконало, перерахувавши відповідачці грошові кошти в розмірі 11000 грн на банківську картку, яку вона вказала при укладенні договору. Відповідачка належним чином не виконувала умови договору, частково сплачувала кошти на погашення заборгованості по кредиту. Заборгованість відповідачки по кредиту становить 35030 грн, з яких: 11000 грн– заборгованість по тілу кредиту; 16940 грн – заборгованість по процентам; 5500 грн – заборгованість по штрафам; 1590 грн – заборгованість за комісією. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2025 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором № 512935-КС-001 від 16 жовтня 2024 року в розмірі 24706,30 грн, з яких: 11000 – сума прострочених платежів по тілу кредиту; 12116,30 грн – сума прострочених платежів по процентам; 1590 грн – сума прострочених платежів по комісії та 1708,49 грн судового збору. 
Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому на користь ТОВ «Бізнес позика» підлягає стягненню заборгованість по кредиту. При цьому, заборгованість за неустойкою (штрафом) в розмірі 5500 гривень не підлягає стягненню, оскільки вона нарахована у період дії в Україні воєнного стану, а тому відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, яка подана її представником - адвокатом Зачепіло З.Я., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт видачі кредитних коштів ОСОБА_1 , а надані ним докази є недостатніми. Надані позивачем довідки, видані ТОВ «ПрофітГід», не є належним доказом перерахунку коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 . Вказані документи, які подані позивачем в якості доказу перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 , не є достовірним доказом отримання кредиту відповідачкою. Апелянтка зазначає, що із наданих позивачем довідок неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних про здійсненні операції. Такі довідки не є розрахунковим документом та не підтверджують переказу коштів, операцій по банківському рахунку, оскільки такий документ не містить відмітки про час його прийняття та виконання банком, не містить повного номера картки, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме відповідачці ОСОБА_1 . Також апелянтка зауважує, що належним доказом заборгованості по кредиту може бути виписка по картковому рахунку. Разом з тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачці коштів по кредитному договору, а саме розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відтак, неможливо ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачці, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять.
Оскільки позивачем не надано докази, які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідачки, вимоги ТОВ «Бізнес позика» задоволенню не підлягають.
Крім того, апелянтка вважає, що встановлений розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки у сумі 12116,30 грн є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
Процесуальні дії апеляційного суду
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 14 січня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху.
Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 26 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до положень статті 369 ЦПК України за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотивувальна частина
Встановлені фактичні обставини справи 
Встановлено, що 16 жовтня 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 512935-КС-001 про надання кредиту (споживчий кредит, електронна форма), який підписано відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA-9343.
Відповідно до пункту 2.1 зазначеного договору кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 11000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». 
Строк на який надається кредит: 24 тижнів. Стандартна процентна ставка за кредитом в день 1%, фіксована (пункти 2.2, 2.3, 2.4).
Комісія за видачу кредиту 2200,00 грн, яка нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту. Розмір комісії залишається незмінним протягом усього строку договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку (п. 2.5 договору).
Загальний розмір наданого кредиту 11000,00 грн. Строк дії договору до 02 квітня 2025 року. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становить 26966,30 грн, загальні витрати за кредитом – 15966,30 грн (пунки 2.6., 2.7., 2.8., 2.9).
Орієнтовна реальна річна процентна ставка становить шість тисяч шістсот дев`яносто дві цілих сімдесят сотих процентів (6692,70%). Денна процентна ставка 0,86 % (пунки 2.10, 2.11).
Відповідно до п. 4.1. договору кредитодавець зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дня укладення договору надати позичальнику кредит в сумі, вказаній в п. 2.1. договору, шляхом безготівкового переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на реквізити електронного платіжного засобу, який зазначений в розділі 12 договору. 
Відповідно до пункту 11.1. договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до дати вказаної в п. 2.8 Договору (окрім п. 11.2.6. Договору, який діє протягом передбаченого у зазначеному пункті строку).
В розділі 12 «Реквізити та підписи» сторін вказано, зокрема, особисті дані ОСОБА_1 та номер електронного платіжного засобу для зарахування коштів: НОМЕР_1 .
Відповідно до інформації ТОВ «ПрофітГід» щодо підтвердження здійснення переказу грошових коштів 16.10.2024 було здійснено переказ коштів ОСОБА_1 за кредитним договором №512935-КС-001 від 16.10.2024 в розмірі 11000 грн на картку НОМЕР_1 , яка емітована ПриватБанком.
Відповідно до інформації АТ КБ «Приватбанк» від 05.12.2025 року вказано, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 .
З виписки по договору за період з 16.10.2023 по 02.04.2025 щодо надходжень на картку ОСОБА_1 вбачається, що 16.10.2024 було здійснено зарахування коштів в розмірі 11000 грн за допомогою payway1*tr4av, Visa Direct.
Згідно із розрахунком заборгованості по кредитному договору №512935-КС-001 від 16.10.2024 ОСОБА_1 станом на 01.07.2025 має заборгованість по кредиту на загальну суму 35030,00 грн, а саме: заборгованість по кредиту – 11000,00 грн, заборгованість по процентах- 16940,00 грн, заборгованість по штрафам - 5500,00 грн; заборгованість по комісії - 1590,00 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». 
Так, пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20.
Судом встановлено, що договір про надання кредиту № 512935-КС-001 від 16 жовтня 2024 року укладено в електронній формі та підписано ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором UA9343.
За таких обставин, вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
Тому, по кредитному договору, укладеному з відповідачкою, у письмовій формі було досягнуто згоду щодо істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо строку кредитування та нарахування процентної ставки, комісії. 
Факт перерахування коштів у сумі 11000 грн підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» та випискою про рух коштів по рахунку за період 16.10.2023-02.04.2025, відповідно до яких ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» емітовано картку, на яку 16.10.2024 здійснено переказ коштів на суму 11000 грн. Такий номер електронного платіжного засобу НОМЕР_1 для зарахування коштів зазначено відповідачкою у розділі 12 «Реквізити та підписи сторін» договору про надання кредиту.
Тому, посилання апелянтки на те, що позивачем не доведено перерахування коштів на її картку на виконання умов кредитного договору не заслуговують на увагу та спростовуються наявними у справі доказами. 
Відповідачкою не надано доказів, які б спростовували факт перерахування їй кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору, укладеного з ТОВ «Бізнес позика» чи відсутності у неї рахунку в АТ КБ «ПриватБанк», на який було зарахування коштів. 
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Вирішуючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитом, колегія суддів виходить з наступного.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.»
На підставі вищевикладеного, при визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, колегія суддів враховує, що нарахування процентів може здійснюватися в межах строку кредитування.
Умовами кредитного договору передбачено строк кредитування - 24 тижні; строк дії договору – до 02 квітня 2025 року, стандартна процентна ставка за кредитом становить в день 1 %, комісія за видачу кредиту 2200,00 грн.
Отже, умовами кредитного договору передбачено нарахування процентів протягом строку дії кредитного договору та комісію за надання кредиту. Дані умови погоджені сторонами при укладенні договору.
Відповідно до графіку платежів, який є складовою договору, у загальні витрати за кредитом входять відсотки в сумі 13766,30 грн та комісія в сумі 2200грн.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості за період користування кредитом відповідачкою сплачено борг в сумі 2260 грн, з яких 1650 грн зараховано на погашення процентів та 610 грн - на комісію, а тому заборгованість по відсотках в межах строку кредитування становить 12116,30 грн (13766-1650), а по комісії -1590 грн (2200-610). 
Установивши, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, відповідачка отримала кредитні кошти, які відповідно до умов договору не повернула, заборгованість нараховувалася в межах строку кредитування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованості по кредиту в розмірі 24706,30 грн, а саме: 11000 грн – заборгованість за кредитом; 12116,30 грн – заборгованість за нарахованими відсотками, 1590 грн – заборгованість по комісії.
Посилання апелянтки на те, що нараховані відсотки по кредиту є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговують на увагу з огляду на таке. 
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
До цих засад віднесено свободу договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України).
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).
З огляду на викладене, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що, з огляду на положення ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» включення у договори із споживачем умов, які є несправедливими, є підставою для визнання таких умов недійсними.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Однак, відповідачкою не надано доказів, які підтверджують оспорювання в судовому порядку, укладеного між нею та ТОВ «Бізнес позика» кредитного договору, визнання його в судовому порядку недійсним, в цілому або в частині. Крім того, здійснюючи платежі на погашення заборгованості по кредиту, ОСОБА_1 фактично прийняла умови кредитування та виконувала їх. При цьому колегія суддів зазначає, що відповідачкою при розгляді справи в суді першої інстанції зустрічних вимог про визнання кредитного договору недійсним в частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» не заявлялося.
Отже, в силу вказаної вище презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) правомірність положень цього договору презюмується.
Умови договору про сплату процентів за користування кредитом не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін, оскільки розмір процентної ставки погоджено за домовленістю сторін, договір укладено в електронній формі, з умовами договору відповідачка була ознайомлена та свідомо погодилася виконувати взяті на себе зобов`язання. Кредитний договір укладено на визначений термін, відповідно до умов якого відповідачка повинна сплатити проценти, що є платою за користування кредитом, а не компенсацією у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». 
Доводи апелянтки про ненадання позивачем до суду первинних бухгалтерських документів на підтвердження заборгованості, а саме виписки по рахунку, не заслуговують на увагу, оскільки вона була витребувана в АТ КБ «ПриватБанк» судом першої інстанції за клопотанням представника позивача. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості по кредитному договору.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування немає.

Судові витрати
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом - Зачепіло Зоряною Ярославівною, залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02 березня2026 року.

Судді: Т. В. Спірідонова
Р. С. Гринчук
А. М. Костенко