УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/3290/23 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М. 
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.
з участю секретаря
судового засідання Драч Т.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/3290/23 за заявою ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, зобов`язанням відповідачів подати до суду звіт про виконання рішення та застосування заходу процесуального примусу 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішенням службових осіб органу державної влади 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2025 року, яка постановлена під головуванням судді Дубовік О.М. 
в с т а н о в и в :
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з держави Україна через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 15 000,00 грн майнової шкоди (як витрати на правничу допомогу адвоката за договором № 29/12/1 від 29.12.2022 року при захисті позивача у справі № 296/160/23 в Корольовському районному суді м. Житомира) та 90 200,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданих незаконними діями та рішенням службових осіб органу державної влади – Департаменту патрульної поліції.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15.01.2024 стягнуто з держави Україна через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн майнової шкоди, 3 000,00 грн моральної шкоди та судові витрати.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 22 липня 2024 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області змінено та викладено резолютивну частину рішення у наступній редакції: стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн майнової шкоди, 3 000,00 грн моральної шкоди та судові витрати.
19 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення контролю за виконанням даного судового рішення та застосування штрафу до боржника, посилаючись на його невиконання.
Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2025 року прийнято звіт Державної казначейської служби України про виконання рішення Житомирського районного суду Житомирської області в цивільній справі №278/3290/24 від 15.01.2024 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішенням службових осіб органу державної влади (Департаменту патрульної поліції).Установлено Державній казначейській службі України новий строк для подання звіту про виконання рішення Житомирського районного суду Житомирської області в цивільній справі №278/3290/24 від 15.01.2024 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішенням службових осіб органу державної влади (Департаменту патрульної поліції), 90 календарних днів з дня отримання ухвали суду.Роз`яснено боржнику, що звіт повинен бути поданий з додержанням вимог ч. ч. 2, 3 ст. 453-3 ЦПК України.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2025 року.
На обґрунтування скарги вказував, що звіт ДКСУ не відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 453-3 ЦПК України. На його думку, у поданому звіті ДКСУ: не наведено реальних строків виконання рішення суду, не додано підтверджуючих документів черговості, не зазначено вжитих заходів для фактичного списання та стану виконання, не надано доказів надсилання копій звіту всім учасникам справи. Тобто звіт є формальним, а не змістовним. 
Вважає, що за таких обставин суд зобов`язаний був відмовити у прийнятті звіту. Суд помилково визнав бюджетні обмеження «обґрунтованими обставинами», оскільки ВС наголошує, що відсутність коштів не є поважною підставою для невиконання судових рішень: «Відсутність фінансування не може бути перешкодою для перерахування виплат на виконання судового рішення» (Прес-центр Верховного Суду, 23.04.2019) «Держава повинна забезпечити належні механізми виконання судових рішень; нестача коштів не виправдовує бездіяльність» «Обов`язок держави — організувати систему виконання рішень без надмірних затримок.» 
Отже, аргумент про «бюджетні обмеження» як причина затримки — неприйнятний і суперечить правовій позиції ВС. 
Додає, що місцевим судом при постановленні оскаржуваної ухвали порушено стандарти ЄСПЛ ЄСПЛ у справах: Burdov v. Russia , Zhovner v. Ukraine, Kuznetsov and others v. Ukraine, де прямо зазначено: «Невиконання судових рішень державними органами є порушенням статті 6 Конвенції та статті 1 Протоколу №1». «Бюджетні чи технічні проблеми не можуть бути підставою для затримки виконання рішень». Тривале невиконання рішення (понад 10 місяців) — є порушенням принципу розумного строку. 
На думку скаржника, суд першої інстанції необґрунтовано встановив новий строк у 90 днів, оскільки рішення суду від 15.01.2024 не виконано понад 10 місяців, жодної гривні не сплачено. Натомість суд легітимізував бездіяльність боржника та фактично дозволив подальше невиконання. 
Звертає увагу, що Верховний Суд підтвердив, що кошти мають бути списані з Державного бюджету, а держава є належним відповідачем, навіть якщо орган-боржник не має асигнувань. Суди визнають компенсацію моральної шкоди ефективним способом захисту прав людини. Судова практика підтверджує виплати за рішеннями навіть при бюджетній черзі. Це означає, що аргумент про «черговість» не може бути використаний як виправдання невиконання. 
Просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.
У поданому відзиві представник Державної казначейської служби України просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що у звіті Казначейства вказано заходи, які було вжито та які вживаються для виконання рішення суду, а також надано відповідні докази, зокрема, було надано копію інформаційної довідки щодо стану виконання судового рішення у справі № 278/3290/23 на підставі виконавчих листів Житомирського районного суду Житомирської області від 27.05.2024 у справі № 278/3290/23 (далі – рішення від 27.05.2024) та копії листів Казначейства та отриманих відповідей Мінфіну за період червень 2024 - жовтень 2025 року. Також до звіту були додані докази направлень звіту всім учасникам справи, а саме квитанція № 4940549 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС (Департамент патрульної поліції), квитанція №4940548 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС ( ОСОБА_1 ).
Зазначає, що відповідно до апеляційної скарги, позивач не погоджується з встановленим в ухвалі від 25.11.2025 строком для подачі нового звіту та вважає, що cуд першої інстанції необґрунтовано встановив новий строк у 90 днів. Частиною 3 ст. 453-2 ЦПК України, зазначено, що встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання боржником відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців. Відповідно до резолютивної частини ухвали від 25.11.2025 судом встановлено новий строк подачі звіту про виконання судового рішення по справі № 278/3290/23, а саме 90 днів. Отже, встановлений ухвалою від 25.11.2025 строк для подачі, на думку представника, відповідає вимогам частини третьої статті 453-2 ЦПК України. 
В апеляційній скарзі позивач просить, зокрема, зобов`язати Казначейство подати підтвердження фактичного списання коштів протягом 10 днів та застосувати до Казначейства процесуальний штраф відповідно до ст. 144 ЦПК України. Оскільки рішення щодо визнання неправомірними дій чи бездіяльності Казначейства не приймалося, то відсутні будь-які законні підстави для зобов`язання Казначейства вчинити певні дії на користь позивача. 
Вважає, що позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про умисне невиконання Казначейством судового рішення. Навпаки Казначейством відповідно до наданих повноважень вживаються всі передбачені законодавством заходи, спрямованих на виконання виконавчого листа про стягнення коштів на користь позивача. Казначейство вважає, що ухвала Житомирського районного суду Житомирської області від 25.11.2025 у справі № 278/3290/23 є законною й обґрунтованою, а апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню. Підсумовуючи викладене, Казначейство вважає, що апелянтом необґрунтовано пред`явлені вимоги щодо застосування до Казначейства процесуального штрафу відповідно до ст. 144 ЦПК України та зобов`язання Казначейство вчинити дії та не спростовано висновків, до яких дійшов Житомирський районний суд Житомирської області у справі № 278/3290/23, у зв`язку з чим апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. 
В судовому засіданні стягувач ОСОБА_1 зазначив, що при ухваленні судового рішення покладається на розсуд суду, оскільки 29 січня 2026 року Державною казначейською службою України рішення суду виконано та апелянтом отримано грошові кошти в розмірі 16000,00 грн.
Представник Державної казначейської служби України просив апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області – без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Судом під час розгляду справи встановлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15.01.2024 стягнуто з держави Україна через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн майнової шкоди, 3 000,00 грн моральної шкоди та судові витрати.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 22 липня 2024 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області змінено та викладено резолютивну частину рішення у наступній редакції: стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн майнової шкоди, 3 000,00 грн моральної шкоди та судові витрати.
19 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення контролю за виконанням даного судового рішення та застосування штрафу до боржника, посилаючись на його невиконання.
Ухвалою Житомирського районного суду від 15.10.2025 зобов`язано Державну казначейську службу України та Департамент патрульної поліції подати звіт про виконання вказаного рішення та встановлено строк тридцять днів з дня отримання вказаної ухвали (а.с.76).
04 листопада 2025 року від представника Державної казначейської служби України – Наталії Климчук надійшов звіт щодо виконання рішення у вказаній справі. Зазначає, що виконання даного рішення відбувається у порядку черговості за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Заходи щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб». Вказує, що з 02.07.2024 виконавчі листи обліковуються у Казначействі для виконання за вище вказаною бюджетною програмою.
Виконання казначейством виконавчих листів, враховуючи черговість та бюджетні асигнування, планується у період першого кварталу 2026 року.
11 листопада 2025 року від представника Департаменту патрульної поліції Яремчук Л.М. надійшла заява, в якій вона зазначила, що ОСОБА_1 необхідно звернутись до органів казначейства, оскільки відповідно до Порядку №845, рахунки Департаменту патрульної поліції відкриті у Головному управлінні Державної казначейської служби України в Київській області, які здійснюють списання коштів державного та місцевих бюджетів в порядку черговості.
Від ОСОБА_1 12.11.2025 надійшла заява, в якій він просив застосувати заходи процесуального примусу у зв`язку із невиконанням ухвали суду від 15.10.2025.
Постановляючи ухвалу про прийняття звіту Державної казначейської служби України про виконання рішення Житомирського районного суду Житомирської області в цивільній справі №278/3290/24 від 15.01.2024, суд першої інстанції виходив із того, що Державною казначейською службою України наведені обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, та заходи, які вживаються боржником для виконання судового рішення, які на переконання суду, є достатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення, тому суд вважав за можливим прийняти звіт Державної казначейської служби України про виконання рішення Житомирського районного суду Житомирської області 15.01.2024. Однак, боржником Державної казначейської служби України судове рішення виконано не в повному обсязі, а саме: із урахуванням безспірного списання коштів із державного бюджету, яке заплановано орієнтовно на перший квартал 2026 року по даній справі, суд одночасно встановив новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 453-2 цього Кодексу.
Також суд констатував, що оскільки боржником вживаються належні заходи для виконання судового рішення, які на переконання суду, є достатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення, наведені стороною стягувача, підстави для відмови в прийнятті звіту, судом до уваги не приймаються.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55 Конституції України).
Згідно із пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Статтею 447 ЦПК України встановлено, що судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.
Відповідно до статті 453-1 ЦПК України суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, за письмовою заявою стягувача може зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в цивільних справах: що виникають із трудових правовідносин; що виникають із сімейних правовідносин; щодо відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення; щодо відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду; щодо відшкодування моральної шкоди; щодо захисту прав споживачів; щодо захисту честі, гідності та ділової репутації; в інших спорах немайнового характеру. Стягувач може звернутися до суду із заявою, передбаченою частиною першою цієї статті, в разі невиконання боржником судового рішення та за умови відкриття виконавчого провадження. У заяві обов`язково зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження. Якщо боржником, який не виконує судове рішення, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального сектору економіки, суд за письмовою заявою стягувача та за умови відкриття виконавчого провадження зобов`язує такого боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення незалежно від характеру спору.
В силу статті 453-2 ЦПК України суд розглядає заяву про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 453-1 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника – у судовому засіданні за правилами статті 450 цього Кодексу . За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно зі статтею 453-4 ЦПК України за наслідками розгляду звіту боржника суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 453-2 цього Кодексу. У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд застосовує до боржника захід процесуального примусу у виді штрафу, а також додатково може встановити новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 453-2 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення. Суд застосовує до боржника захід процесуального примусу у виді штрафу за правилами статті 148 цього Кодексу. Якщо боржником є юридична особа та суд зобов`язав подати звіт про виконання судового рішення особисто керівника боржника, захід процесуального примусу у виді штрафу застосовується до такого керівника.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що судовий контроль за виконанням судових рішень – це сукупність процесуальних дій, які вчиняються судом першої інстанції відповідно до закону з метою належного та своєчасного виконання цих рішень.
Процесуальний закон встановлює форму контролю за виконанням судових рішень у цивільних справах, відповідно до якої суд може витребувати звіт про виконання судового рішення від боржника, у тому числі органу державної влади, органу місцевого самоврядування, суб`єкту господарювання державного або комунального сектору економіки, який має виконати це рішення. Така форма судового контролю може бути застосована судом за наступних умов: боржник не виконав судове рішення, стягувач подав суду заяву про встановлення контролю за виконанням судового рішення, державний чи приватний виконавець відкрив виконавче провадження з примусового виконання цього рішення.
У разі відмови у прийнятті звіту суд застосовує до боржника, а якщо боржником є юридична особа – до керівника боржника, захід процесуального примусу у виді штрафу.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19 зазначив, що у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження. При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги, що поданий 04.11.2025 представником Державної казначейської служби України – Наталією Климчукзвіт не відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 453-3 ЦПК України, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2,3 ст. 453-3 ЦПК України, звіт боржника про виконання судового рішення має містити: 1) найменування суду, до якого подається звіт; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення; 5) відомості про виконання боржником судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання; 6) у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про те, чи існують обставини, які ускладнюють виконання судового рішення боржником, які заходи вжито та вживаються боржником для їх усунення; 7) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому. 
До звіту додаються: 1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо звіт поданий представником і такі документи раніше не подавалися; 2) докази направлення копій звіту та доданих до нього матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. 
Так судом першої інстанції вірно встановлено, що звіт Казначейства поданий у строк визначений ухвалою суду від 15.10.2025, відповідає вимогам частини другої та третьої статті 453-3 цього Кодексу. У звіті також вказано заходи, які було вжито та які вживаються для виконання рішення суду, а також надано відповідні докази, зокрема, було надано копію інформаційної довідки щодо стану виконання судового рішення у справі № 278/3290/23 на підставі виконавчих листів Житомирського районного суду Житомирської області від 27.05.2024 у справі № 278/3290/23 (далі – рішення від 27.05.2024) та копії листів Казначейства та отриманих відповідей Мінфіну за період червень 2024 - жовтень 2025 року. 
Зокрема до звіту були додані докази направлень звіту всім учасникам справи, а саме квитанція № 4940549 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС (Департамент патрульної поліції), квитанція № 4940548 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС ( ОСОБА_1 ) (копії надаються).
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо незгоди позивача з встановленим в ухвалі від 25.11.2025 строком для подачі нового звіту, оскільки, на його думку, cуд першої інстанції необґрунтовано встановив новий строк у 90 днів. 
Частиною 3 ст. 453-2 ЦПК України, зазначено, що встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання боржником відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців. 
Згідно частини 7 ст. 453-4 ЦПК України, якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але боржником судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 453-2 ЦПК України. 
Відповідно до резолютивної частини ухвали від 25.11.2025 судом встановлено новий строк подачі звіту про виконання судового рішення по справі № 278/3290/23, а саме 90 днів. Отже, встановлений місцевим судом ухвалою від 25.11.2025 строк для подачі відповідає вимогам частини третьої статті 453-2 ЦПК України. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить, зокрема, зобов`язати Казначейство подати підтвердження фактичного списання коштів протягом 10 днів та застосувати до Казначейства процесуальний штраф відповідно до ст. 144 ЦПК України. 
Стаття 129 Конституції України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. 
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) передбачає, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно з пунктом 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким нормативно-правовим актом є Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі – Порядок № 845). 
Абзацом другим підпункту 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та пунктом 3 Порядку № 845, передбачено, що безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за черговістю надходження таких рішень до органів Казначейства. 
Зміна черги обліку документів не передбачена законодавством, адже внаслідок цього відбудеться недотримання принципу рівності перед законом, оскільки будуть порушені права інших стягувачів, які подали виконавчі документи раніше ніж позивач. Казначейство відповідно до наданих повноважень не має права законодавчої ініціативи та не має можливості встановлювати або змінювати бюджетні призначення. 
Так, за змістом Закону України «Про виконавче провадження» та інших законодавчих актів зобов`язання щодо вчинення дій є суто примусовим заходом, що може застосовуватися до суб`єкта, який не виконує або неналежним чином виконує покладені на нього законодавством обов`язки та факт такої бездіяльності встановлено у відповідному рішенні суду. 
Отже, підставою для застосування певного зобов`язання до сторони судового процесу є підтверджений у визначеному законодавством порядку факт порушення чи недотримання нею відповідних нормативних приписів, що змушує суд вжити належних заходів для припинення такого порушення та недопущення настання негативних наслідків. 
Оскільки рішення щодо визнання неправомірними дій чи бездіяльності Казначейства не приймалося, то відсутні будь-які законні підстави для зобов`язання Казначейства вчинити певні дії на користь позивача. 
Відповідно до частини 1 статті 453-4 ЦПК України за наслідками розгляду звіту боржника суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 453-2 цього Кодексу. 
Згідно з частиною 6 статті 453-4 ЦПК України у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 453-2 цього Кодексу, а також застосовує до такого боржника захід процесуального примусу у виді штрафу. 
Казначейством на виконання ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 15.10.2025 у справі № 278/3290/23 в межах встановленого судом строку надано до суду звіт про виконання судового Житомирського районного суду Житомирської області від 15.01.2024 у справі № 278/3290/23. Накладення на суб`єкта владних повноважень штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання Казначейство рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.
Казначейство на виконання пункту 39 Порядку № 845, у межах одного місяці з дня надходження виконавчих документів у справі № 278/3290/23 подало до Мінфіну пропозиції щодо збільшення бюджетних призначень за КПКВК 3504030 (у зв`язку з неможливістю здійснення безспірного списання коштів через недостатність асигнувань у Законі про Державний бюджет України на 2024 рік). Крім того, переймаючись проблематикою, пов`язаною із значною тривалістю виконання рішень судів про відшкодування шкоди за рахунок держави, Казначейство постійно звертається до Мінфіну із пропозиціями щодо необхідності передбачення у Законі про Державний бюджет України достатнього обсягу коштів за КПКВК 3504030, що дозволило б виконувати відповідні судові рішення у максимально стислі законом строки (копії листів та отриманих відповідей Мінфіну за період червень 2024 - жовтень 2025 року наявні в матеріалах справи).
Отже, позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про умисне невиконання Казначейством судового рішення. Навпаки Казначейством відповідно до наданих повноважень вживаються всі передбачені законодавством заходи, спрямованих на виконання виконавчого листа про стягнення коштів на користь ОСОБА_1 . 
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відмови у прийнятті звіту Державної казначейської служби України на виконання рішення Житомирського районного суду Житомирської області в цивільній справі №278/3290/24 від 15.01.2024.
Доводи ОСОБА_1 про незаконність постановленої судом ухвали не відповідають закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2025 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 02 березня 2026 року.

Головуючий Судді