ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року місто Київ.
Справа № 753/648/26
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7466/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Головуючого судді: Желепи О.В.,
суддів: Поліщук Н.В, Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Компанії Himbalt Trade OU, в інтересах якої діє адвокат Вага Юлія Вікторівна, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 19 січня 2026 року про відмову у відкритті провадження (постановлену у складі судді Шаповалової К.В., дата виготовлення повного тексу ухвали - відсутня)
за позовом Компанії Himbalt Trade OU до товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Групп», ОСОБА_1 про визнання недійсним рішень загальних зборів та відновлення попереднього становища,-

ВСТАНОВИВ

У січні 2026 року позивач звернувся до Дарницького районного суду міста Києваіз вказаним позовом.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 січня 2026 року відмовлено у відкритті провадження.
Не погоджуючись з такою ухвалою, позивач - Компанія Himbalt Trade OU через представника - адвоката Вагу Ю.В., 22 січня 2026 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Дарницького районного суду міста Києва.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не вірно визначив суб'єктний склад правовідносин, між якими виник спір.
Вказує, що суд не звернув уваги, що позивач - естонська компанія не була учасником ТОВ «Мега Групп» і не вступала в жодні корпоративні відносини із зазначеним товариством.
Стверджує, що суд безпідставно зробив висновок, що позовна вимога про відновлення попереднього становища є похідною - навпаки, ця вимога є основною.
Що стосується вимог про визнання недійсними рішень єдиного учасника ТОВ «Мега Групп», апелянт зазначає, що ці рішення і дії по виплаті собі дивідендів були способом вчинення фраудаторних дій. Ці дії і рішення були вчинені між відповідачами без участі позивача. Позивач не вступав в жодні корпоративні стосунки із відповідачами і не є учасником корпоративних правовідносин, які виникли і існували виключно між відповідачами. Підставою позову до суду позивач визначив фраудаторні дії відповідачів, тобто дії, які суперечать ст.3 ЦК України і які вчинені на шкоду кредитору. Позов подавався з підстав незаконності фраудаторнної поведінки і правочинів відповідачів. Тому, підстава позову це фраудаторні дії і правочини відповідачів. А «корпоративний елемент» в цьому спорі - це відносини, які існували між самими відповідачами і які є способом вчинення фраудаторних дій відповідачами. Позивач до цих корпоративних стосунків відповідачів не причетний, він в зазначені відносини не вступав.
У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 вказує, що спір у даній справі пов'язаний з рішенням органу управління товариства та має корпоратний характер, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.
У відповіді на відзив апелянт вказує на неправдивість інформації у відзиві, що є проявом зловживання процесуальними правами.
У судовому засіданні, яке призначене на 31 березня 2026 рокупредставниця позивача - Вага Ю.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити з підстав, викладених у ній.
Інші учасники справи до суду не з'явились, належним чином були повідомлені про місце, час та дату судового засідання.
Проте, 30 березня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи та надання доступу до матеріалів справи в електронному кабінеті.
Клопотання мотивує, тим, що станом на дату подання цього клопотання відповідачу не забезпечено доступ до матеріалів справи в електронному кабінеті, що унеможливлює реалізацію права на захист.
Колегія суддів відхиляє вказане клопотання, оскільки, як вбачається з матеріалів справи позивач при подачі апеляційної скарги направляв апеляційну скаргу з додатками ОСОБА_1 (а.с. 23). Крім того, 13 березня 2026 року апеляційний суд надав доступ до відомостей щодо розгляду даної справи в електронному кабінеті електронного суду (а.с. 58).
У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
З урахуванням наведено та з огляду на приписи ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Таким вимогам ухвала районного суду відповідає.
Відмовлячи у відкритті провадження, суд виходив з того, що спір, який виник у цій справі не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а має розглядатись за правилами господарського судочинства.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18.
Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.
За змістом частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Відповідно до частин першої, другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 ГПК України, за змістом пунктів 3, 4 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (постанови Великої Палати Верховного Суду у справах №904/3657/18, №695/2665/16-ц, №676/9009/13-ц, 161/17549/17).
У цій справі фактично виник спір між двома юридичними особами стосовно виконання контракту від 15 квітня 2018 року № 05041801 та рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 травня 2025 року у справі № 432/2024 про стягнення з ТОВ «Мега Групп» на користь компанії Himbalt Trade OU 37407,50 доларів США основного боргу, 6671,86 доларів США пені, 2771,25 доларів США - 3% річних, 3231,26 доларів США на відшкодування витрат з оплати арбітражного збору, 2000 євро на відшкодування витрат на правову допомогу, тобто такий позов не повинен розглядатись за правила цивільного судочинства, враховуючи склад учасників (юридичні особи), а також з огляду на суть правовідносин, що склались між такими юридичними особами.
Позивач, який є юридичною особою посилається на неправомірні дії іншої юридичної особи, яка з метою не виконання рішення суду, свої грошові активи на шкоду кредитора, яким є позивач, відчужила як дивіденти. Таким чином, спір виник між двома юридичними особами, а тому має розглядатись в порядку господарського судочинства. 
При цьому, позивач просить суд визнати недійсним рішення єдиного учасника ТОВ «Мега Групп» про виплату дивідендів, що не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Вимога про відновлення становища, яке існувало до порушення права шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути грошові кошти в сумі 2552670 грн на користь ТОВ «Мега Групп» є похідною від основних вимог про визнання недійсним рішень єдиного учасника ТОВ «Мега Групп» про виплату дивідендів, які оформлені протоколами від 3 та 5 лютого 2025 року, а відповідно до статті 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не перебуває у будь-яких правовідносинах з відповідачем, які належать до предметної юрисдикції загальних судів відповідно до статті 19 ЦПК України, і захист прав у яких міг би здійснюватися обраним позивачем способом саме у суді загальної юрисдикції.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив характер правовідносин між сторонами та прийшов до вірних висновків щодо юрисдикції даного позову. 
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом, відтак підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Компанії Himbalt Trade OU, в інтересах якої діє адвокат Вага Юлія Вікторівна - залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 19 січня 2026 року про відмову у відкритті провадження- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 16 квітня 2026 року

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова