Справа № 128/4310/25 
Провадження № 33/801/202/2026
Категорія: 146 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач: Матківська М. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Матківська М. В.,
розглянувши за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Педини Олега Анатолійовича; потерпілого ОСОБА_2 ,
апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подану його захисником – адвокатом Пединою Олегом Анатолійовичем, 
на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 03 лютого 2026 року про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №491861 від 23 жовтня 2025 року, 23 жовтня 2025 року о 16 год 50 хв на а/д М-21 205 км автомобіль Dacia д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 здійснював виїзд з другорядної смуги руху на головну і, не переконавшись у безпечності маневру, автомобіль марки Skoda д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 здійснив удар у задню праву частину автомобіля марки Dacia д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.3 ПДР – порушення правил перестроювання, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 03 лютого 2026 року клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Педини О. А. про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, залишено без задоволення.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
В апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Педина О. А. пославшись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та обставинам пригоди. Захисник зазначає, що подія ДТП вже сталась під час прямолінійного руху ОСОБА_1 в крайній правій полосі, поза межами перехрестя, що вочевидь виключає в його діях склад адміністративного правопорушення. Захисник зазначає, що з урахуванням змісту висновку експерта, також вбачається що найбільш ймовірне розташування зіткнення транспортних засобів знаходиться в межах правої смуги руху перед початком осипу уламків. 
У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 і його захисник – адвокат Педина О. А. підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просять її задовольнити, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Потерпілий ОСОБА_2 заперечив проти доводів і вимог апеляційної скарги, просить залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованими ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Статтею 124 КУпАП визначено, що порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Відповідно до п. 10.3 Правил дорожнього руху, у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.
Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
За правилами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно вимог статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до твердження про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак не містять жодних аргументів щодо неправомірності закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Апеляційний суд відхиляє наведені доводи з огляду на те, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи фактично повністю відтворюють доводи клопотання про закриття провадження у справі, поданого до суду першої інстанції, яким уже надано належну правову оцінку. Підстав не погодитися з відповідними висновками суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає, а тому не знаходить необхідності повторно викладати їх у цій постанові.
При цьому, відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.
Наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.
Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.
Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного правопорушення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 липня 2018 року (справа № 308/8763/15-а).
У цій постанові Верховний Суд серед іншого зауважив, що визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається зі сплином часу.
Так, згідно матеріалів справи, адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було вчинено 23 жовтня 2025 року. 
Отже, строки можливого притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності почали діяти саме з 23 жовтня 2025 року, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 38 КУпАП закінчилися 23 січня 2026 року.
Після 23 січня 2026 року в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю. 
В статті 247 КУпАП зазначені обставини, що виключають провадження в справі про адміністративні правопорушення, зокрема: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.
При цьому, аналіз даної статті вказує, що такі обставини, як: відсутність події і складу адміністративного правопорушення; вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони, - можливо встановити лише шляхом розгляду справи по суті, та перевірки фактичних обставин.
Інші ж обставини, зазначені в ст. 247 КУпАП встановлюються незалежно від фактичних обставин справи, в залежності від зазначеної конкретної обставини. Наприклад: смерті особи – свідоцтвом про смерть; неосудність – психіатричним висновком; недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку – свідоцтвом про народження; строків притягнення особи до відповідальності - закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу тощо.
При цьому стаття 247 КУпАП не надає право органу, що здійснює адміністративне провадження його закрити, а зобов`язує його це зробити.
За таких обставин, встановивши, що на час розгляду судом справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , минув строк притягнення його до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції зобов`язаний був та вірно закрив провадження у справі, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, без визнання його вини.
Отже, апеляційна скарга правопорушника ОСОБА_1 , подана його захисником – адвокатом Пединою О. А. до задоволення не підлягає, оскільки з урахуванням закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, суд позбавлений повноважень встановлення вини особи.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подану його захисником – адвокатом Пединою Олегом Анатолійовичем, залишити без задоволення.
Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 03 лютого 2026 року про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП, залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя	М. В. Матківська