КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/42527/25
Провадження № 2/947/763/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.04.2026 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого – судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А. В.,
за участі:
представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Михайленко Марії Миколаївни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» 
до ОСОБА_1 , 
про стягнення трьох відсотків річних,
ВСТАНОВИВ:
27.03.2025 року до Київського районного суду міста Одеси, через систему «Електронний суд», надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року станом на 01.11.2025 року в загальному розмірі 15178,35 доларів США та стягнення судових витрат, з посиланням на невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань за кредитним договором, встановлених рішенням суду, та наявність підстав для стягнення нарахувань в порядку статті 625 ЦК України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. від 17.11.2025 року, вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
05.12.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та безпідставними.
В обґрунтування відзиву представник відповідача посилається на те, що позивач не набув відповідних процесуальних прав на звернення судового рішення до виконання, у зв`язку з чим вважає, що у останнього відсутні підстави для стягнення з відповідача трьох відсотків річних, адже позивач не набув права вимоги за грошовими зобов`язаннями, яке виникло за наслідком ухвалення рішення суду.
Крім того, у відзиві представник відповідача зазначає, що стягнення трьох відсотків річних у період з 24 лютого 2022 року не підлягає задоволенню, посилаючись на п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.
21.01.2026 року від представника позивача надійшла до суду заява про зміну предмету позову, в якій остання просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», заборгованість у вигляді трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року за календарний період з 02.04.2017 року по 02.04.2020 роки в розмірі 15 178,35 дол. США та судовий збір в розмірі 9555,53 коп.
27.02.2026 року від представника позивача надійшла до суду заява про збільшення позовних вимог в якій остання просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», заборгованість у вигляді трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року за календарний період з 02.04.2017 року по 24.02.2022 роки в розмірі 25 313,93 дол. США та судовий збір в розмірі 16 323,68 грн.
03.03.2026 року від представника відповідача надійшли заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, в якій остання просить суд відмовити у задоволенні позову.
У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 04.03.2026 року судом було прийнято до розгляду подані представником позивача заяви про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог. Також у підготовчому судовому засіданні судом було закрито стадію підготовчого провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 08.04.2026 року.
У судове засідання призначене на 08.04.2026 року з`явилась представник відповідача, яка заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Представник позивача у судове засідання, призначене на 08.04.2026 року не з`явилась, однак від останньої 07.04.2026 року надійшла до суду заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності.
За наслідком розгляду даної справи, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 20.04.2026 року о 15 год. 00 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення.
Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового засідання, учасники справи повідомлялись належним чином.
Заслухавши пояснення представника відповідача по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 31.10.2006 року між АКІБ “УкрСиббанк” та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №297 МК Ф (10613247000), відповідно до якого Банк зобов`язується надавати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у формі поновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 116000 доларів США. Надання кредиту здійснюється з 31.10.2006 року. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 31.10.2009 року. За використання кредитних коштів у межах установленого терміну кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 12,3% річних, за користування кредитними коштами понад встановлений термін – 19% річних. Цільове призначення кредиту - споживчі потреби.
31.10.2006 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що виступає майновим поручителем виконання зобов`язання ОСОБА_1 та АКІБ “УкрСиббанк” уклали іпотечний договір нежилих офісних приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В., зареєстрований в реєстрі за №165, згідно з яким іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно – нежилі офісні приміщення №33 за адресою: АДРЕСА_1 . Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань за кредитним договором №297 МК Ф від 31.10.2006 року.
Згідно з договором поруки №297/2 від 31.10.2006 року, укладеного між АКІБ “УкрСиббанк”, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору №297 МК Ф від 31.10.2006 року.
Відповідно до договору поруки №297/1 від 31.10.2006 року, укладеного між АКІБ “УкрСиббанк”, ОСОБА_1 та ТОВ “Класік”, поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору №297 МК Ф від 31.10.2006 року.
Як вбачається, за наслідком невиконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року, згідно розрахунку заборгованості станом на 25.05.2011 року, всього заборгованість за договором складає 168648,52 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 1 346 439, 18 грн., з якої - заборгованість за кредитом – 115 669, 98 доларів США, що в еквіваленті становить – 923 472,02 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом – 31 731,81 доларів США, що в еквіваленті становить 253 337, 25 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом – 18 883, 08 доларів США, що в еквіваленті становить 15 0756, 85 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам – 2 363, 95 доларів США, що в еквіваленті становить 18 873, 06 грн.
Відповідно до витягу з договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами від 08.12.2011 року ПАТ “УкрСиббанк” продало, а ПАТ “Дельта Банк” купило права вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитними договорами №№11372464000 та 10613247000, укладені з ОСОБА_1 . 
У зв`язку з невиконання відповідачем своїх зобов`язань, ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у тому числі за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року (справа №2-5031/11).
За наслідком розгляду вказаної справи №2-5031/11, Київським районним судом міста Одеси 20.02.2014 року ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Класик» на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у тому числі заборгованість за Кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року станом на 25.05.2011 року в розмірі 168648,52 доларів США /сто шістдесят вісім тисяч шістсот сорок вісім доларів США 52 центи/, що в еквіваленті по курсу НБУ на 25.05.2011 року складає 1346439,18 грн. /один мільйон триста сорок шість тисяч чотириста тридцять дев`ять гривень 18 копійок/. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Класик», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11372464000 від 06.07.2008 року станом на 25.05.2011 року в розмірі 75594,28 доларів США /сімдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири долари США 28 центів/, що в еквіваленті по курсу НБУ на 25.05.2011 року складає 603522,05 грн. /шістсот три тисячі п`ятсот двадцять дві гривні 05 копійок/.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Класик», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір в сумі 1700,00 грн. /одна тисяча сімсот гривень 00 копійок/, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн. /сто двадцять гривень 00 копійок/ в рівних частках.
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 14.04.2014 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 та заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 20.02.2014 року.
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.05.2015 року по цивільній справі №2-5031/11 за позовом Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк” до ОСОБА_1 , ТОВ “Класик”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу. Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Київського районного суду міста Одеси від 20.02.2014 року скасовано в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю “Класик” на користь Публічного акціонерного товариства “Дельта Банк” судового збору у розмірі 1 700 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн. в рівних частках, заборгованості за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року станом на 25.05.2011 року в розмірі 168 648, 52 доларів США /сто шістдесят вісім тисяч шістсот сорок вісім доларів США 52 центи/, що в еквіваленті по курсу НБУ на 25.05.2011 року складає 1 346 439,18 грн. /один мільйон триста сорок шість тисяч чотириста тридцять дев`ять гривень 18 копійок/. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства “Дельта Банк” заборгованість за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року станом на 25.05.2011 року в розмірі 168 648, 52 доларів США /сто шістдесят вісім тисяч шістсот сорок вісім доларів США 52 центи/, що в еквіваленті по курсу НБУ на 25.05.2011 року складає 1 346 439, 18 грн. /один мільйон триста сорок шість тисяч чотириста тридцять дев`ять гривень 18 копійок/. 
В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю “Класик” на користь Публічного акціонерного товариства “Дельта Банк” заборгованості за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року станом на 25.05.2011 року в розмірі 168 648, 52 доларів США /сто шістдесят вісім тисяч шістсот сорок вісім доларів США 52 центи/, що в еквіваленті по курсу НБУ на 25.05.2011 року складає 1 346 439,18 грн. /один мільйон триста сорок шість тисяч чотириста тридцять дев`ять гривень 18 копійок/ та судового збору у розмірі 1 700 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 грн. в рівних частках відмовлено. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ТОВ “Класик”, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства “Дельта Банк” заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11372464000 від 16.07.2008 року станом на 25.05.2011 року в розмірі 75 594,28 доларів США /сімдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири долари США 28 центів/, що в еквіваленті по курсу НБУ на 25.05.2011 року складає 603 522,05 грн. /шістсот три тисячі п`ятсот двадцять дві гривні 05 копійок/. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ТОВ “Класик”, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства “Дельта Банк” судовий збір по 455 грн. з кожного. В решті рішення залишено без змін.
Вищевикладені судом обставини щодо укладення кредитного договору та забезпечувальних до нього договорів, розрахунку заборгованості, набуття ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» прав вимоги, також встановлені зазначеним рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.05.2015 року по цивільній справі №2-5031/11.
Частиною 3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №3262-IV передбачено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Частиною 2 ст.3 означеного Закону встановлено, що Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
За наслідком чого, судом було перевірено та встановлено наявність оприлюдненого у Єдиному державному реєстрі судових рішень тексту рішення Апеляційного суду Одеської області від 14.05.2015 року по цивільній справі №2-5031/11, який відповідає наданій до суду копії цього рішення. Також судом встановлено, що рішення Апеляційного суду Одеської області від 14.05.2015 року по цивільній справі №2-5031/11, сторонами в касаційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 14.05.2015 року.
Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За наслідком чого, оскільки рішення Апеляційного суду Одеської області від 14.05.2015 року по цивільній справі №2-5031/11, набрало законної сили, в силу приписів положень ч.4 ст. 82 ЦПК України вищевстановлені цим рішенням обставини, додатковому доказуванню не підлягають.
Позивачем надано до суду копію ухвали Київського районного суду міста Одеси від 15.10.2020 року у справі №2-5031/11, якою замінено стягувача Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" у справі №2-5031/11 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до відовідача, яким є: ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №11372464000.
Однак, вказана ухвала суду судом не враховуєтсья, оскільки стосуєтсья заміну стягувача у справі в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №11372464000, який нне є предметом розгляду даної справи, оскільки в цій справі пердметом позову є нарахування трьох відсотків річних на суму заборгованості встановлену рішенням суду за іншим кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року.
Також встанволено, що 05.08.2020 року між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО" було укладено Договір про відступлення права вимоги №2299/К. З Додатку №1 до вказаного договору вбачається, що було здійснено відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 10613247000 (297 МК Ф) від 31.10.2006 року, за Іпотечним догвоором б/н від 31.10.2006 року, за Договором поруки з ТОВ "Класик" №297/1 від 31.10.2006 року та за Договором поруки з ОСОБА_2 , №297/2 ві 31.10.2006 року. 
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 16.03.2021 року, якою встановлені вказані обставини щодо укладення договору про відступлення прав вимоги №2299/К від 05.08.2020 року, замінено стягувача Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО" у виконавчому провадженні з виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 14.05.2015 року по справі №2-5031/11 за позовом ПАТ «Дельта Банк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року.
Вказана ухвала суду сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили.
19.02.2025 року між ТОВ «ФК "ІНВЕСТ-КРЕДО» та ТОВ "ФК "УКРТЕХФІНАНС" було укладено Договір про відступлення прав вимоги №1/25 та договір про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами від 20.12.2005 року посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Гарською В.В. за №3412 та від 31.10.2006 року посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Гарською В.В. за №4308, сам договір про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Качулиною Я.В., за р. №268.
За умовами вказаного договору відступлення прав вимоги №1/25 від 19.02.2025 року, первісний Кредитор відступає (передає), а Новий Кредитор набуває (приймає) від належного Первісному Кредитору права грошової вимоги за Кредитними договорами № 10601982000 (97 МК Ф) від 20 грудня 2005 року (надалі по тексту договору - Кредитний договір-1) та №10613247000 (297 МК Ф) від 31 жовтня 2006 року (надалі по тексту договору - Кредитний договір-2) з наступними змінами та доповненнями (надалі разом «Кредитні договори»), що укладений між ОСОБА_1  та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДЕЛЬТА БАНК» (ідентифікаційний код юридичної особи 34047020), що у подальшому відступило право вимоги ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО», в результаті чого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ- КРЕДО» набуло право вимоги до ОСОБА_1  за Кредитними договорами.
19.02.2025 року між ТОВ «ФК "ІНВЕСТ-КРЕДО» та ТОВ "ФК "УКРТЕХФІНАНС" до вказаного договору також були укладені: 
- Додаток №1 – Акт приймання-передачі відступлення прав, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ-КРЕДО» відступила, а ТОВ «ФК «УКРТЕХФІНАНС» набуває (приймає) у тому числі право грошової вимоги на отримання грошових коштів за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року, на загальну суму заборгованості 11 542 892,24 грн.;
- Додаток №2 – Акт приймання-передачі документів, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ-КРЕДО» передало, а ТОВ «ФК «УКРТЕХФІНАНС» приймає у тому числі оригінали кредитного договору №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року, з додатками до нього та укладеними до нього забезпечувальними договорами;
- Додаток №3 – Акт приймання-передачі матеріалів кредитної справи, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ-КРЕДО» передало, а ТОВ «ФК «УКРТЕХФІНАНС» прийняло матеріали кредитної справи.
22.09.2025 року між ТОВ "ФК "УКРТЕХФІНАНС" та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» укладено договір про відступлення прав вимоги та договір про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами від 22.09.2025 року посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Гарською В.В. за №3412 та від 31.10.2006 року посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Гарською В.В. за №4308, сам договір про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В., за р. №1030.
За умовами вказаного договору відступлення прав вимоги від 22.09.2025 року, первісний Кредитор відступає (передає), а Новий Кредитор набуває (приймає) від належного Первісному Кредитору права грошової вимоги за Кредитними договорами № 10601982000 (97 МК Ф) від 20 грудня 2005 року (надалі по тексту договору - Кредитний договір-1) та №10613247000 (297 МК Ф) від 31 жовтня 2006 року (надалі по тексту договору - Кредитний договір-2) з наступними змінами та доповненнями (надалі разом «Кредитні договори»), що укладений між ОСОБА_1  та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДЕЛЬТА БАНК» (ідентифікаційний код юридичної особи 34047020), що у подальшому відступило право вимоги ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО», в результаті чого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ- КРЕДО», що у подальшому відступило право вимоги ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФК "УКРТЕХФІНАНС" набуло право вимоги до ОСОБА_1  за Кредитними договорами.
22.09.2025 року між ТОВ «ФК «УКРТЕХФІНАН» та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» до вказаного договору також були укладені: 
- Додаток №1 – Акт приймання-передачі відступлення прав, за умовами якого ТОВ «ФК «УКРТЕХФІНАНС» відступила, а ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» набуває (приймає) у тому числі право грошової вимоги на отримання грошових коштів за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року, на загальну суму заборгованості 11 542 892,24 грн.;
- Додаток №2 – Акт приймання-передачі документів, за умовами якого ТОВ «ФК «УКРТЕХФІНАНС» передало, а ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» приймає у тому числі оригінали кредитного договору №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року, з додатками до нього та укладеними до нього забезпечувальними договорами;
- Додаток №3 – Акт приймання-передачі матеріалів кредитної справи, за умовами якого ТОВ «ФК «УКРТЕХФІНАНС» передало, а ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» прийняло матеріали кредитної справи.
Як зазначає у позові позивач, відповідачем – ОСОБА_1 рішення Апеляційного суду Одеської області від 14.05.2015 року по цивільній справі №2-5031/11 не виконано, стягнута цим рішенням суду заборгованість за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року станом на 25.05.2011 року в розмірі 168 648, 52 доларів США, не сплачена, за наслідком чого позивачем заявлено вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості суми трьох відсотків річних в порядку ст. 625 ЦК України, за період з 02.04.2017 року по 24.02.2022 року, що становить в сумі 25313,93 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 13.02.2026 року становить 1088245,85 грн., які нараховані на зазначену суму заборгованості за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року в сумі 168648 доларів США 52 центи стягнутої рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.05.2015 року по цивільній справі №2-5031/11.
Приймаючи наявність вказаної суми заборгованості за нарахуваннями в порядку статті 625 ЦК України, позивач звернувся до суду з даним позовом.
За змістом положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема, відшкодування збитків та матеріальних втрат кредитора.
Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом положень ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі статті 625 ЦК України, дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.
Згідно з ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Приймаючи викладене та досліджуючи подані до суду докази, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556, 625 ЦК України.
На підставі поданих до суду доказів вбачається, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.05.2015 року по цивільній справі №2-5031/11, у тому числі стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства “Дельта Банк” заборгованість за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року станом на 25.05.2011 року в розмірі 168 648, 52 доларів США /сто шістдесят вісім тисяч шістсот сорок вісім доларів США 52 центи/, що в еквіваленті по курсу НБУ на 25.05.2011 року складає 1 346 439, 18 грн. /один мільйон триста сорок шість тисяч чотириста тридцять дев`ять гривень 18 копійок/.
Вказане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили.
Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Доказів на підтвердження виконання відповідачем ОСОБА_1 вищевказаного рішення, яким стягнуто суму заборгованості за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року в сумі 168 648 доларів США 52 центи, що в еквіваленті по курсу НБУ на 25.05.2011 року складало 1346439 гривень 18 копійок, до суду не надано, за наслідком чого суд вважає підтвердженими доводи сторони позивача про невиконання відповідачем вказаного рішення суду.
Також судом встановлено, що ТОВ «ЕЛ.ЕН.ГРУП» на підставі договору про відступлення прав вимоги та договору про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами 22.09.2025 року набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року.
Таким чином, в даній справі основна вимога кредитора вже захищена судом за рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.05.2015 року по цивільній справі №2-5031/11, яке набрало законної сили, за яким з відповідача ОСОБА_1 стягнуто суму заборгованості, а отже зобов`язання не можна вважати натуральним, також вимога не є задавненою.
Відповідні висновки суду узгоджуються з подібними висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19; від 29 листопада 2023 року у справі 753/1527/22.
Можливість нарахування боржникові кредитором наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, після реалізації права на дострокове стягнення усієї суми кредиту, встановлена також постановою Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
Оскільки кредитор вже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.
Крім того, застосування правил ч.2 ст.625 ЦК України жодним чином не залежить від дій кредитора/стягувача щодо примусового виконання рішення суду, наявності/відсутності виконавчого провадження, наявності/відсутності майна, на яке може бути звернуто стягнення, а також не залежить від вини боржника.
Відповідачем не заперечувалося та не спростовано, що ОСОБА_1 був обізнаним про існування вищевказаного судового рішення про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року, як і відповідач не наддав до суду жодних доказів, які б свідчили про звільнення його, як боржника, від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
Одночасно судом враховуються висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
Таким чином, з огляду на наявність невиконаного рішення Апеляційного суду Одеської області від 14.05.2015 року по цивільній справі №2-5031/11, яке набрало законної сили, яким у тому числі стягнуто з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року в сумі 168 648 доларів США 52 центи, суд доходить до висновку про наявність у кредитора (стягувача) за цим кредитним договором права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України 3 % річних унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.
Щодо доводів відповідача про те, що позивач не набув відповідних процесуальних прав на звернення судового рішення до виконання, оскільки ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12.05.2025 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» про заміну стягувача на його правонаступника по справі №2-5031/11 залишено без задоволення, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.
За змістом статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (частини 1, 2 статті 517 ЦК України).
Верховний Суд у постанові від 11.09.2019 у справі №755/7423/17 зазначив, що відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому необхідно враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.
Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України , є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує.
Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами (подібний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17).
Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи правонаступника.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі №911/3411/14, правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.
Також Верховний Суд у постанові від 06.09.2021 у справі №923/484/18 зауважив, що процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
Як вже судом встанволено на підставі належних доказів, ТОВ «ЕЛ.ЕН.ГРУП» на підставі договору про відступлення прав вимоги та договору про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами 22.09.2025 року набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року.
Надаючи оцінки вказаним договорам, судом враховується що положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010).
Доказів на підтвердження оспорення договорів, на підставі яких ТОВ «ЕЛ.ЕН.ГРУП» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року, до суду не надано.
Судом ураховується, що з поданої до суду ухвали Київського районного суду міста Одеси від 12.05.2025 року у справі № 2-5031/11 вбачаєтсьтя, що 11.03.2025 року до Київського районного суду міста Одеси в електронній формі, через підсистему «Електронний суд», надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС», за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ-КРЕДО», про заміну стягувача на його правонаступника по справі №2-5031/11, в якій заявник просив суд замінити сторону стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО" (ЄДРПОУ - 39761587) на його правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "УКРТЕХФІНАНС" (ЄДРПОУ - 42563968) у виконавчому провадженні з виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 14.05.2015 року по справі №2-5031/11 за позовом ПАТ «Дельта Банк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року.
У задоволенні вказаної заяви, судом зазначеною ухвалою суду, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС», за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ-КРЕДО», про заміну стягувача на його правонаступника по справі №2-5031/11 – залишено без задоволення.
Верховний Суд у своїй постанові від 28.09.2021 у справі №759/4755/19 зробив наступний висновок: «У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу». 
Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України. 
Схожі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №753/1527/22, від 14.02.2024 у справі №757/34217/21.
Отже, з огляду на набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року, заборгованість за яким стягнута рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.05.2015 року по цивільній справі №2-5031/11, яке набрало законної сили, суд доходить висновку, що до позивача як правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «УКРТЕХФІНАНС» перейшли права відповідної сторони на стягнення передбачених нарахувань згідно зі ст. 625 ЦК України на суму невиконаного зщобовязання встановленого рішенням суду.
На підставі вищевикладеного суд доходить про обґрунтованість доводів позивача про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 3% річних, унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання.
Щодо доводів відповідача щодо перебігу строку позовної давності слід зазначити наступне.
Суд також зазначає, що за приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) дійшла до висновку, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25) зазначила, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Також у вказаній постанові, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Як указала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19),невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, з огляду на вище наведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову. 
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
За наслідком чого, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25) зазначила, що в разі якщо позовна давність не спливала станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Велика Палата Верховного Суду у зазначеній справі, дійшла до висновку, що оскільки в цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо визнаних судами обґрунтованими позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних не спливла, то перебіг цього строку є зупиненим і дотепер (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану). За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період з 02 квітня 2017 року по 01 квітня 2024 року, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. 
Приймаючи викладене, судом встановлено, в даній справі позивачем не пропущено строк позовної давності за заявленими вимогами про стягнення трьох відсотків річних за період з 02.04.2017 року по 24.02.2022 року.
Як вже судом зазначалось, у відповідності до наданого позивачем розрахунку заборгованості нарахувань згідно зі ст.625 ЦК України, вбачається, що три відсотки річних за період з 02.04.2017 року по 24.02.2022 року, які нараховані на суму непогашеної заборгованості за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року в сумі 168648 доларів США 52 центи, стягнутої рішенням суду, становлять 25313 доларів США 93 центи.
Надаючи оцінку вказаному розрахунку, судом у тому числі враховується, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18, вказано, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обчисленні трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.
При цьому положення статті 625 ЦК України передбачає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду.
Зазначені правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц, провадження № 14-241цс19, та у справі № 646/14523/15-ц, провадження № 14-591цс18 та у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 711/4585/22 (провадження № 61-8119св21).
У постанові Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у справі № 161/13011/23 (провадження № 61-5082св24) зазначено, що разом з тим суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, для розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат взяв основну заборгованість лише за тілом кредиту та не врахував, що в цій справі договірні правовідносини сторін трансформувалися у зобов`язальні, пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України на всю суму боргу, яка стягнена судовим рішенням.
Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 161/11703/22 (провадження № 61-11958св23).
Отже, судом встановлено вірність вищевказаного розрахунку, у зв`язку з чим, нараховані позивачем три відсотки є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
В постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити у грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів в іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.
Оскільки сторони в укладеному кредитному договорі №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року визначили валютою кредитного зобов`язання долар США, заборгованість за яким згодом була стягнута також у валюті долар США, суд вважає належними доводи позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача суми трьох відсотків річних у валюті згідно з якої виникло грошове зобов`язання,а саме у доларах США.
Ухвалюючи рішення суду по справі судом враховується, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Приймаючи вищевикладене в цілому, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню,
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи задоволення позовних вимог, у відповідності до згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування сплачений останнім судовий збір у загальному розмірі 16323,68 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 1-18, 76-89, 141, 258-260, 263-265, 352-354 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 10) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 )про стягнення трьох відсотків річних - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» (код ЄДРПОУ 41240530) суму трьох відсотків річних у відповідності до положень статті 625 Цивільного Кодексу України, нарахованих за період з 02.04.2017 року по 24.02.2022 року на суму заборгованості за кредитним договором №297 МК Ф (10613247000) від 31.10.2006 року в сумі 168648 доларів США 52 центи стягнутої рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.05.2015 року по цивільній справі №2-5031/11, у загальному розмірі 25313 (двадцять п`ять тисяч триста тринадцять) доларів США 93 (дев`яносто три) центи. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» (код ЄДРПОУ 41240530) у відшкодування витрат зі сплати судового збору – 16323 (шістнадцять тисяч триста двадцять три) гривні 68 (шістдесят вісім) копійок.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текс рішення суду складено 20.04.2026 року.

Головуючий       Л. В. Калініченко