ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 р.	Справа № 440/3241/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Семененко М.О. , Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2025, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, повний текст складено 01.12.25 по справі № 440/3241/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Полтавського апеляційного суду , Державної судової адміністрації України   
про стягнення недорахованої судівської винагороди
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Полтавського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд: стягнути з Полтавського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 недонараховану та недоотриману суддівську винагороду в сумі 351633,22 грн; зобов`язати Державну судову адміністрацію України перерахувати Полтавському апеляційному суду 351633,22 грн на виконання рішення суду про стягнення з Полтавського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 вказаної суми; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з Полтавського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 недонарахованої та недоотриманої суддівської винагороди у межах суми стягнення за один місяць - 117211,07 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що норми дисциплінарного стягнення в частині позбавлення права на отримання доплати до посадового окладу судді вказані в рішенні Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31.01.2024 №283/3дп/15-24, а також застосовані на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 27.06.2024 №1995/015-24. Тобто, позивач позбавлений доплат двічі. Стверджує, що позбавлення доплат при оголошенні суворої догани передбачає термін три місяці, а позбавлення доплат у разі внесення подання про звільнення передбачає період відсторонення від здійснення правосуддя (тобто пов`язаний з ним) до ухвалення рішення про звільнення. Звертає увагу, що Вищою радою правосуддя при розгляді скарги на рішення дисциплінарної палати встановлено, що саме вид дисциплінарного стягнення визначений невірно і застосовано інший вид дисциплінарного стягнення. Зауважує, що скасування рішення не потребується, виходячи з повноважень Вищої ради правосуддя, передбачених частиною 10 статті 51 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».
Полтавський апеляційний суд подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 без змін. Зазначає, що застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади тягне за собою також і позбавлення виплати йому доплати до посадового окладу судді, тому доводи позивача про притягнення його двічі за скоєння одного проступку є неспроможними. Вказує, що позивачем в установленому порядку не оскаржувався наказ Полтавського апеляційного суду №4.7-09/06 від 14.02.2024 «Про виплату ОСОБА_1 суддівської винагороди без доплат до посадового окладу», з яким він був ознайомлений. Виплата суддівської винагороди ОСОБА_1 здійснювалася без доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців, починаючи з 01.02.2024 по 30.04.2024. Стверджує, що рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя №283/3дп/15-24 від 31.01.2024 та наказ Полтавського апеляційного суду №4.7-09/06 від 14.02.2024 «Про виплату судді ОСОБА_1 суддівської винагороди без доплат до посадового окладу» вичерпали свою дію шляхом його виконання.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені заздалегідь та належним чином.
Полтавський апеляційний суд подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до Указу Президента України від 28.09.2018 №297/2018 суддю Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1 переведено на посаду судді Полтавського апеляційного суду.
Наказом Полтавського апеляційного суду від 02.10.2018 №08-03/01 позивача зараховано до штату Полтавського апеляційного суду з 02.10.2018 з окладом згідно штатного розпису.
Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя №283/3дп/15-24 від 31.01.2024 притягнуто до дисциплінарної відповідальності суддю Полтавського апеляційного суду ОСОБА_1 та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді суворої догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців.
Оскільки оскарження рішення Вищої ради правосуддя не зупиняє його виконання, на виконання вказаного рішення Полтавським апеляційним судом видано наказ №4.7-09/06 від 14.02.2024 «Про виплату ОСОБА_1 суддівської винагороди без доплат до посадового окладу». Виплата суддівської винагороди ОСОБА_1 - голові Полтавського апеляційного суду, здійснювалася без доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців, починаючи з 01.02.2024 по 30.04.2024.
ОСОБА_1 та Національним антикорупційним бюро України подано до Вищої ради правосуддя скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31.01.2024 №283/3дп/15-24 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді суворої догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців.
За результатами розгляду зазначених скарг, рішенням Вищої ради правосуддя від 27.06.2024 №1995/0/15-24 змінено рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31.01.2024 №283/3дп/15-24 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді.
На виконання рішення Вищої ради правосуддя від 27.06.2024 № 1995/0/15-24, наказом Полтавського апеляційного суду №4.7-09/31 від 05.07.2024 «Про відсторонення від здійснення правосуддя та позбавлення права на отримання доплат до посадового окладу судді ОСОБА_1 » припинено проведення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 з 28.06.2024 на час відсторонення від здійснення правосуддя.
Норма дисциплінарного стягнення в частині позбавлення права на отримання доплат до посадового окладу судді вказана як в рішенні Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя №283/3дп/15-24 від 31.01.2024, так і в рішенні Вищої ради правосуддя від 27.06.2024 №1995/0/15-24.
Вважаючи дії Полтавського апеляційного суду щодо виплати суддівської винагороди без доплати до посадового окладу судді протягом трьох місяців, з 01.01.2024 до 30.04.2024 протиправними, позивач ініціював даний спір.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням Вищої ради правосуддя від 27.06.2024 №1995/0/15-24, наказом Полтавського апеляційного суду №4.7-09/31 від 05.07.2024 позивачу призначено більш суворе покарання і норма дисциплінарного стягнення передбачає позбавлення права на отримання доплат до посадового окладу судді, а рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя №283/3дп/15-24 від 31.01.2024 не скасовано, дане рішення та наказ Полтавського апеляційного суду №4.7-09/06 від 14.02.2024 «Про виплату судді ОСОБА_1 суддівської винагороди без доплат до посадового окладу» вичерпали свою дію шляхом його виконання.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Відповідно до ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Відповідно до ст.131 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя, яка, зокрема, розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечення права кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі по тексту – Закон №1402-VIII).
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 10 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 
1) вислугу років; 
2) перебування на адміністративній посаді в суді; 
3) науковий ступінь; 
4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
Статтею 108 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя», з урахуванням вимог цього Закону.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді: 
1) попередження; 
2) догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця; 
3) суворої догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців; 
4) подання про тимчасове (від одного до шести місяців) відсторонення від здійснення правосуддя - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді та обов`язковим направленням судді до Національної школи суддів України для проходження курсу підвищення кваліфікації, визначеного органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів, та подальшим кваліфікаційним оцінюванням для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді; 
5) подання про переведення судді до суду нижчого рівня; 
6) подання про звільнення судді з посади.
Під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності.
У разі ухвалення рішення про застосування до судді дисциплінарного стягнення, що не дозволяє судді здійснювати правосуддя у відповідному суді, суддя тимчасово відстороняється від здійснення правосуддя у цьому суді з дня ухвалення рішення про застосування до нього дисциплінарного стягнення.
Частинами 7, 8 ст.49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що у разі ухвалення органом, що розглядає справи про притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів, рішення про застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади, такий суддя автоматично тимчасово відстороняється від здійснення правосуддя до ухвалення рішення про його звільнення з посади Вищою радою правосуддя.
Суддя на час тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя позбавляється права на отримання доплат до посадового окладу судді.
Статтею 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів Вища рада правосуддя утворює Дисциплінарні палати з числа членів Вищої ради правосуддя.
Відповідно до ст.42 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя.
Частинами 2-5 ст.50 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» передбачено, що за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді.
Рішення у дисциплінарній справі ухвалюється відкритим поіменним голосування простою більшістю голосів.
Вид дисциплінарного стягнення визначається на основі принципу пропорційності, зокрема, враховуються характер дисциплінарного проступку судді, його наслідки, дані, що характеризують особу судді, ступінь його вини, наявність непогашених дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
Згідно з ч.ч. 1-3, 10 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до Вищої ради правосуддя має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення.
Скаржник має право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до Вищої ради правосуддя за наявності дозволу Дисциплінарної палати на таке оскарження.
Скарга на рішення Дисциплінарної палати має бути подана не пізніше десяти днів з дня його ухвалення. Вища рада правосуддя може поновити строк для оскарження рішення Дисциплінарної палати, якщо визнає, що він був пропущений з поважних причин.
Скарга на рішення Дисциплінарної палати може бути подана виключно до Вищої ради правосуддя.
За результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати Вища рада правосуддя має право:
1) скасувати повністю рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді та закрити дисциплінарне провадження;
2) скасувати частково рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді та ухвалити нове рішення;
3) скасувати повністю або частково рішення Дисциплінарної палати про відмову в притягненні до дисциплінарної відповідальності судді та ухвалити нове рішення;
4) змінити рішення Дисциплінарної палати, застосувавши інший вид дисциплінарного стягнення;
5) залишити рішення Дисциплінарної палати без змін.
Відповідно до ч.3 ст.35 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» оскарження рішення Вищої ради правосуддя не зупиняє його виконання, якщо інше не визначено законом.
Судом встановлено, що рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31.01.2024 №283/3дп/15-24 вирішено притягнути суддю Полтавського апеляційного суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді суворої догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців.
На виконання рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31.01.2024 №283/3дп/15-24 Полтавським апеляційним судом видано наказ №4.7/09/06 від 14.02.2024 «Про виплату ОСОБА_1 суддівської винагороди без доплат до посадового окладу».
Виплата суддівської винагороди судді Полтавського апеляційного суду ОСОБА_1 у період з 01.02.2024 по 30.04.2024 здійснювалася без доплат до посадового окладу судді.
Разом з цим, ОСОБА_1 та Національним антикорупційним бюро України були подані до Вищої ради правосуддя скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31.01.2024 №283/3дп/15-24 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Полтавського апеляційного суду ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді суворої догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців.
За результатами розгляду скарг судді Полтавського апеляційного суду ОСОБА_1 та Національного антикорупційного бюро України, рішенням Вищої ради правосуддя від 27.06.2024 №995/0/15-24 змінено рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31.01.2024 №283/3дп/15-24 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Полтавського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 .
Застосовано до судді Полтавського апеляційного суду ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
Внаслідок чого, Полтавським апеляційним судом видано наказ №4.7-09/31 від 05.07.2024 «Про відсторонення від здійснення правосуддя та позбавлення права на отримання доплат до посадового окладу судді ОСОБА_1 », яким: тимчасово відсторонено ОСОБА_1 , суддю, голову Полтавського апеляційного суду, від здійснення правосуддя з 28.06.2024; тимчасово припинено ОСОБА_1 , судді повноваження на адміністративній посаді голови Полтавського апеляційного суду; припинено проведення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 з 28.06.2024 на час відсторонення від здійснення правосуддя.
Колегія суддів зазначає, що у спірному випадку позбавлення доплат до посадового окладу судді, у зв`язку із застосуванням такого виду дисциплінарного стягнення як подання про звільнення судді з посади, має місце лише після прийняття рішення Вищою радою правосуддя про внесення подання про звільнення позивача з посади до вирішення питання про звільнення.
Враховуючи вищенаведені норми права про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя у цьому суді з дня ухвалення рішення про застосування до нього дисциплінарного стягнення, зміст рішення Вищої ради правосуддя від 27.06.2024 №995/0/15-24, яким змінено рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31.01.2024 №283/3дп/15-24, а також зміст наказу Полтавського апеляційного суду №4.7-09/31 від 05.07.2024, яким припинено проведення виплати доплати до посадового окладу позивачу саме з 28.06.2024 на час відсторонення від здійснення правосуддя, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для позбавлення позивача доплат до посадового окладу судді за період з 01.02.2024 по 30.04.2024 на підставі рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31.01.2024 №283/3дп/15-24.
У даному випадку норми про дисциплінарне стягнення в частині позбавлення позивача права на отримання доплати до посадового окладу судді застосовані як на підставі рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31.01.2024 №283/3дп/15-24, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді суворої догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців, так і на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 27.06.2024 №1995/015-24, яким змінено рішення від 31.01.2024 №283/3дп/15-24 та застосовано дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення позивача з посади судді. Тобто, фактично позивач позбавлений доплат двічі.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позбавлення доплат при оголошенні суворої догани передбачає термін три місяці, а позбавлення доплат у разі внесення подання про звільнення передбачає період відсторонення від здійснення правосуддя (тобто пов`язаний з ним) до ухвалення рішення про звільнення.
З викладеного слідує, що ототожнення цих понять та висновок суду першої інстанції про посилення дисциплінарного стягнення позивачу, а не зміна такого стягнення, як підстава для позбавлення позивача доплат до посадового окладу судді на підставі рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31.01.2024 №283/3дп/15-24, є помилковими.
Посилання Полтавського апеляційного суду, викладені у відзиві на позов та відзиві на апеляційну скаргу, та підтримані судом першої інстанції, про не скасування рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31.01.2024 №283/3дп/15-24 та наказу Полтавського апеляційного суду №4.7-09/06 від 14.02.2024 «Про виплату ОСОБА_1 суддівської винагороди без доплат до посадового окладу», як на підставу для відмови в задоволенні позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, виходячи з повноважень Вищої ради правосуддя, передбачених частиною 10 статті 51 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», щодо зміни рішення Дисциплінарної палати та застосування іншого виду дисциплінарного стягнення, скасування такого рішення Дисциплінарної палати не передбачено.
У свою чергу, наказ №4.7-09/06 від 14.02.2024 прийнятий на виконання рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя №283/3дп/15-24 від 31.01.2024, яке у подальшому було змінено рішенням Вищої ради правосуддя від 27.06.2024 №1995/0/15-24, тому відсутні підстави для його окремого оскарження і скасування.
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що відсутні підстави для позбавлення позивача доплат до посадового окладу судді на підставі рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31.01.2024 №283/3дп/15-24 та наказу Полтавського апеляційного суду №4.7-09/06 від 14.02.2024 «Про виплату ОСОБА_1 суддівської винагороди без доплат до посадового окладу».
При цьому, заявлена позивачем сума недонарахованої та недоотриманої суддівської винагороди (351 633,22 грн) не є спірною та підтверджується розрахунком суддівської винагороди, що підлягала виплаті без застосування рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя №283/3дп/15-24 від 31.01.2024 за період з 01.02.2024 по 30.04.2024.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення з Полтавського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 недонарахованої та недоотриманої суддівської винагороди в сумі 351633,22 грн, що безпідставно не враховано судом першої інстанції.
Щодо вимог позову про зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування Полтавському апеляційному суду коштів для проведення виплати ОСОБА_1 недонарахованої та недоотриманої суддівської винагороди в сумі 351633,22 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч.3 ст.148 Закону №1402-VIII Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів.
Відповідно до ст.149 Закону №1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
В силу ч.ч. 1, 2 ст.22 Бюджетного кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. ДСА України є головним розпорядником бюджетних коштів.
Пунктами 2 та 4 ч.5 ст.22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів: організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проекту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.
Згідно з ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Відповідно до п.1 Положення про Державну судову адміністрацію України, що затверджено рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 №141/0/15-19, Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.
Державна судова адміністрація України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів (пункт 2 Положення).
Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону №1402-VIII у зіставленні з положеннями частин першою, другою та п`ятою статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного Кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України.
Із врахуванням статусу ДСА України, як головного розпорядника бюджетних коштів та учасника бюджетного процесу, у питаннях фінансування судової системи Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 у справі №280/788/19 дійшов висновку про правильність рішення судів у спорі «щодо розміру суддівської винагороди», яким зобов`язано ДСА України здійснити фінансування розпорядника коштів нижчого рівня з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, для проведення виплати судді недоотриманих сум суддівської винагороди.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 29.10.2020 у справі №280/729/19 та від 31.01.2023 у справі №400/2190/21, яка враховуються судом апеляційної інстанції в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування Полтавському апеляційному суду коштів для проведення виплати ОСОБА_1 недонарахованої та недоотриманої суддівської винагороди в сумі 351633,22 грн.
Окремих доводів щодо незгоди у задоволенні позову в цій частині Полтавським апеляційним судом та Державною судовою адміністрацією України не наведено.
Щодо заявленої позивачем вимоги про допуск до негайного виконання рішення в частині стягнення з Полтавського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 недонарахованої та недоотриманої суддівської винагороди у межах суми стягнення за один місяць - 117211,07 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням. Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283, пунктами 1 і 2 частини першої статті 289 цього Кодексу.
Згідно з п.1 ч.2 ст.371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні суду звернути до негайного виконання рішення: у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.
Враховуючи, що в межах розгляду цієї справи колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з Полтавського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 конкретної суми недонарахованої та недоотриманої суддівської винагороди (351633,22 грн), тому наявні підстави для звернення рішення суду до негайного виконання.
За цим, вимога позивача про допуск до негайного виконання рішення в частині стягнення з Полтавського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 недонарахованої та недоотриманої суддівської винагороди у межах суми стягнення за один місяць - 117211,07 грн, підлягає задоволенню.
Окремих доводів щодо незгоди у задоволенні вимоги про звернення рішення суду до негайного виконання Полтавським апеляційним судом та Державною судовою адміністрацією України не наведено.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29). 
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.
За цим, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 по справі № 440/3241/25 скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Стягнути з Полтавського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 недонараховану та недоотриману суддівську винагороду в сумі 351633,22 грн.
Зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Полтавському апеляційному суду коштів для проведення виплати ОСОБА_1 недонарахованої та недоотриманої суддівської винагороди в сумі 351633,22 грн.
Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення з Полтавського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 недонарахованої та недоотриманої суддівської винагороди у межах суми стягнення за один місяць - 117211,07 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено 16.02.2026 року