Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 року Справа№200/1042/26 

приміщення суду за адресою: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Незалежності, 1.
Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) про визнання відмови неправомірно та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання відмови неправомірно та стягнення коштів, у якому позивач просить суд:
- визнати неправомірною відмову відповідача у виплаті заборгованості позивачу по щомісячним страховим виплатам за період з 05.10.2022 по 04.10.2025;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість по страховим виплатам за період з 05.10.2022 по 04.10.2025 в загальній сумі 685 964 (шістсот вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 28 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у період з 05.10.2022 по 04.10.2025 включно йому було припинено виплату страхових виплат, які наразі поновлено. Однак відповідачем не виплачено заборгованість за вказаний період. Вважає відмову відповідача у виплаті заборгованості позивачу по щомісячним страховим виплатам протиправною, тому звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 27.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечує. Відзив обґрунтований тим, що позивач як внутрішньо переміщена особа за продовженням щомісячних страхових виплат до відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в спірний період не звертався, заяву та документи встановлені Порядком №27 не надав. Вважає, що діяв виключно в межах, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством України, тому відсутня протиправність в діях органу Фонду та вина в неотриманні позивачем сум страхових виплат.
Ухвалою суду від 16.04.2026 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області пояснення щодо суми заборгованості з виплати щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 у разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого за період з 05.10.2022 по 04.10.2025, яка відображена в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.02.2026 № 0500-0202-8/11199 та докази нарахування такої заборгованості.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини.
Позивач, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебував на постійному обліку в Горлівському міському відділенні у Калінінському районі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та отримував щомісячні страхові виплати як внутрішньо переміщена особа в Бахмутському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області по 30.04.2022.
Постановою від 28.04.2022 № 14015/40285/21135/28 «Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати» виплати ОСОБА_1 були припинені (затримані) з 01.05.2022 на підставі п.6 ч.1 ст. 46, ч.2 ст.16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105 (далі Закон №1105) у зв`язку з відсутністю інформації про місце проживання особи, яка отримує виплати. 
На підставі заяви ОСОБА_1 про продовження страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві від 05.10.2025 щомісячні страхові виплати продовжені з 05.10.2025 безстроково (постанова від 14.10.2025 №1200223302/1200223302-2025-1).
За результатами розгляду запиту представника позивача, листом від 06.02.2026 за вих.№ 0500-0202-8/11199 Головним управлінням, повідомлено, що заборгованість з виплати щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 у разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого за період з 05.10.2022 по 04.10.2025 складає 685 964,28 грн. Зазначена заборгованість утворилась в наслідок поновлення страхової виплати відповідно до Постанови від 14.10.2025 №1200223302-1200223302-2025-1.
Відповідачем надано довідку щодо суми заборгованості по страховим виплатам станом на 22.04.2026, нарахованої за період з 05.10.2022 по 04.10.2025 по справі 1200223302 ОСОБА_1 від 22.04.2026 7952/05-16 відповідно до якої розмір нарахованої заборгованості складає 685 964,28 грн.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Суд зауважує, що Фонд соціального страхування України державний цільовий фонд, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням в Україні від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 1442 вирішено питання щодо припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 01.01.2023 шляхом приєднання до Пенсійного фонду України.
Наразі органи Пенсійного фонду України є саме тим органом, що реалізує державну політику у сферах соціального страхування.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV).
Відповідно до ч. 1 статті 19 Закону № 1105-XIV право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Статтею 30 Закону № 1105-XIV визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Страхові виплати складаються із:
1) щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);
2) страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);
3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;
4) страхових витрат на професійну реабілітацію та соціальну допомогу;
5) допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
Строки здійснення страхових виплат визначені ст. 41 вказаного Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону страхові виплати здійснюються щомісяця у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку або за рішенням суду:
1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;
2) особам, які мають право на страхові виплати у зв`язку із смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.
Частинами 5 та 6 ст. 41 Закону визначено, що страхові виплати здійснюються протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.
Страхові виплати здійснюються протягом строку, встановленого медико-соціальною експертною комісією або експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи для повнолітнього потерпілого та ЛКК для неповнолітнього потерпілого.
Згідно з ч.ч. 4 та 7 ст. 41 Закону страхові виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має на це право, здійснюються за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.
Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхових виплат, з вини уповноваженого органу управління або його територіальних органів своєчасно не призначено або не виплачено суму страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку з підвищенням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".
Частиною 8 ст. 41 Закону визначено, що страхові виплати за поточний місяць здійснюються протягом місяця з дня настання страхового випадку. Доставка і переказ сум, що виплачуються потерпілим, здійснюються за рахунок коштів соціального страхування.
За бажанням одержувачів ці суми можуть перераховуватися на їхні поточні рахунки в банку.
Підстави для припинення здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг визначені ст. 40 цього Закону.
Таких підстав судом не встановлено, і відповідачем не доведено.
Відповідно до п. 3 розд. VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
Щодо громадян України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 299 затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та здійснення страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, особам, які тимчасово проживають за межами України, або проживають на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, або виїхали з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території.
Виходячи з положень зазначеного Порядку, громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата страхових виплат згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» проводиться за їх заявами за умови неодержання ними страхових виплат від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації та проходження такими громадянами фізичної ідентифікації.
Враховуючи, що страхові виплати продовжені позивачу з 05.10.2025 безстроково (постанова від 14.10.2025 №1200223302/1200223302-2025-1), факт дотримання позивачем наведених вимог законодавства визнається відповідачем.
Право позивача на отримання страхових виплат відповідачем не заперечується.
Як вже зазначалося, відповідно до ч. 7 ст. 41 Закону № 1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхових виплат, з вини уповноваженого органу управління або його територіальних органів своєчасно не призначено або не виплачено суму страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку з підвищенням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".
При цьому відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати певних сум страхових виплат і відсутність відповідного фінансування не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов`язку здійснити таку виплату, і не може позбавляти особу права на отримання належних сум страхових виплат.
Європейський суд з прав людини зазначив, що в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «майно» охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п. 74 рішення від 02.03.2005 у справі «Von Maltzan and Others v. Germany»). Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність. Таким чином, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань».
Відповідачем порушено право позивача на страхові виплати за минулий період.
Посилання відповідача на те, що до позивача мають застосовуватися положення ч. 4 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (згідно з якими страхові виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має на це право, здійснюються за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням) є неприйнятними, оскільки вина позивача в неотриманні страхових виплат відповідачем не доведена і судом не встановлена. Проживання особи на тимчасово окупованій території України, де зареєстровано її місце проживання та неможливість через це своєчасно звернутися за отриманням страхових виплат, не може бути розцінене як неотримання їх особою з власної вини, як помилково вважав відповідач. Крім того, страхові виплати позивачу протягом певного періоду протиправно не нараховувалися та не виплачувалися через припинення їх виплати з підстав, що не передбачені законом.
Право позивача на отримання страхових виплат безстроково, на що позивач мав законні очікування, відповідачем не заперечується.
Проте таке право відповідачем порушено.
Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно із статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на наведене порушені права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову шляхом, який гарантував би повне їх відновлення (ч. 2 ст. 9, п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 5 487,71 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 2, 77, 78, 94, 139, 241-246, 257-258, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) про визнання відмови неправомірно та стягнення коштів – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не виплати ОСОБА_1 страхових виплат за період з 05.10.2022 по 04.10.2025.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість зі щомісячних страхових виплат за період з 05.10.2022 по 04.10.2025 в сумі 685 964 (шістсот вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 28 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5 487 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят сім) грн. 71 коп.
Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.С. Зеленов