Справа №522/532/26-Е
Провадження №2-а/522/146/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2026 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси 
у складі: головуючого судді – Науменко А.В.
за участі секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю. 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1  до Торопенка Віктора Вікторовича інспектора 2 взводу 2 роти 4 батальйону, Управління патрульної поліції в Миколаївській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху
ВСТАНОВИВ:
До суду через підсистему Електронний Суд 15.01.2026 року надійшла позовна заява ОСОБА_1  до Торопенка Віктора Вікторовича інспектора 2 взводу 2 роти 4 батальйону, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. 
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що оскаржувана постанова серії ЕНА №6510149 від 14.01.2026 року є незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права та за відсутності належних доказів вчинення правопорушення. Позивач зазначає, що вимірювання швидкості приладом TruCAM здійснювалося в ручному режимі в момент вимушеного гальмування транспортного засобу, спричиненого раптовим виходом поліцейських на проїзну частину, що згідно з технічними характеристиками лазерних приладів ставить під сумнів точність показників. Відповідачем не зафіксовано точне місце заміру відносно дорожнього знаку 5.46 «Кінець населеного пункту» та не надано відеозапису чи фотоматеріалів, які б ідентифікували саме автомобіль Позивача на багатосмуговій дорозі серед інших учасників руху.
Крім того, розгляд справи безпосередньо на місці зупинки, а не за місцезнаходженням органу патрульної поліції, суперечить правовій позиції Конституційного Суду України, викладеній у Рішенні № 5-рп/2015, та призвів до порушення процесуальних прав особи, передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема права на правову допомогу та подання доказів. Позивач наголошує, що сплата штрафу на місці була зумовлена виключно службовою необхідністю як військовослужбовця та складними погодними умовами, що не є визнанням вини. Враховуючи презумпцію невинуватості (ст. 62 Конституції України) та обов`язок доказування, покладений на суб`єкта владних повноважень згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, Позивач вважає склад адміністративного правопорушення недоведеним, а постанову — такою, що підлягає скасуванню..
Ухвалою суду від 05.02.2026 року провадження у справі відкрито та призначено справу до судового розгляду. 
11.02.2026 року від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Миколаївський області Нофенко М.В. надав суду клопотання про заміну неналежного відповідача - Головного управління Національної поліції в Миколаївський області , на належного відповідача Управління патрульної поліції в Миколаївській області, дане клопотання розглядати без участі представника.
Ухвалою суду від 11.03.2026 року замінити первісного відповідача - Головне управління Національної поліції в Миколаївській області, на належного відповідача - Управління патрульної поліції в Миколаївській області за адміністративним позовом  ОСОБА_1  до Торопенка Віктора Вікторовича інспектора 2 взводу 2 роти 4 батальйону, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. 
24.03.2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач у відзиві зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки факт порушення Позивачем п. 12.4 ПДР України, що полягав у русі транспортного засобу SEAT CORDOBA зі швидкістю 76 км/год при дозволених 50 км/год, був належним чином зафіксований лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС008381). Процедура притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП відбулася з дотриманням норм чинного законодавства: водію було роз`яснено його права, надано можливість ознайомитися з матеріалами та вручено копію постанови ЕНА №6510149.
Відповідач наголошує на неможливості надання відеозаписів з нагрудних реєстраторів як доказу через їх автоматичне видалення зі сховища після закінчення 30-денного строку зберігання, встановленого Наказом МВС №1026, що сталося внаслідок несвоєчасного подання позовної заяви. Водночас законність використання приладу TruCam підтверджується чинним свідоцтвом про повірку № 22-01/35378 (дійсним до 20.11.2026) та експертними висновками щодо криптографічного захисту інформації, що унеможливлює підробку даних. Оскільки TruCam конструктивно створений для роботи в ручному режимі, його показники є належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, а відсутність відеозапису за умови наявності інших підтверджень факту перевищення швидкості та дотримання процедури винесення постанови не може бути підставою для звільнення особи від відповідальності за порушення безпеки дорожнього руху.
Також у відзиві відповідач зазначає, що факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, зокрема відеозаписом приладу TruCam LTI 20/20 № ТС008381, який містить чітку фіксацію транспортного засобу Позивача з прив`язкою до географічних координат (46° 59’ 26.26” N; 31° 55’ 48.70” E), що беззаперечно свідчить про перебування автомобіля в межах населеного пункту в момент вимірювання швидкості. Відповідач наголошує на технічній досконалості лазерного пристрою, що використовує систему GPS та технологію шифрування даних AEC-128, що виключає можливість помилкової ідентифікації об`єкта або підробки результатів, а посилання Позивача на дані застосунку «Waze» вважає юридично нікчемними, оскільки останній не є сертифікованим засобом вимірювальної техніки. Зазначає, що Позивачу було роз`яснено його процесуальні права, а добровільна сплата штрафу на місці додатково свідчить про реалізацію ним своїх обов`язків. З огляду на доведеність вини та дотримання компетенції службовою особою, Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та розглянути справу в порядку письмового провадження.
У судове засідання призначене на 16.04.2026 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомленні належним чином. 
Відповідно до ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Положеннями ч.5 ст.262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.205 КАС України).
З урахуванням ч.1 ст.205 КАС України, строків розгляду даної категорії справ, за наявності відзиву від відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, сповіщених належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).
Дослідивши матеріали справи, зокрема матеріали адміністративної справи надані з відзивом, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що «14»січня 2026р. інспектором 2 взводу 2 роти 4 батальйону патрульної поліції у м. Миколаїв УПП у Миколаївській області ДПП НП Торопенко Віктором Вікторовичем винесено стосовно позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6510149 від 14.01.2026р., передбачене ст.122 ч.1. КУпАП України. У постанові Відповідач стверджує, що мною порушено п. 12.4. ПДР. У постанові зазначено, що позивач керувала транспортним засобом SEAT Cordoba зі швидкістю 76 км/год при дозволеній 50 км/год за адресою: м. Миколаїв, шосе Одеське, 93 км, при цьому вимірювання швидкості здійснювалося приладом TruCAM.
Згідно листа №22-38/70 від 19.11.2024 року «Мінекономрозвитку» відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.
За технічними характеристиками, лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCam здійснює вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному режимі, а тому його дані можливо розцінювати як беззаперечний доказ по справі.
Лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCam зареєстрований в державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а прилад LTI 20/20 TruCam з серійним номером ТС008348 пройшов випробування відповідності, сертифікат якого був чинний станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення та даний прилад може використовуватися в ручному режимі.
Аналогічні правові висновки закріплені у Постановах п`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року по справі №522/5448/24 та від 31 жовтня 2024 року по справі №522/10808/24.
Згідно ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.
Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Як вказувалося вище, разом з відзивом відповідачем надано докази вчинення позивачем правопорушення.
Згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів. Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні. Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці. Строки та порядок зберігання матеріалів фото- і кінозйомки, відеозапису та результатів їх аналізу встановлюються Міністерством внутрішніх справ України.
З диспозиції вказаної статті вбачається можливість, а не обов`язок працівників поліції закріплювати фото- і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень тощо. Вказане свідчить про довільне тлумачення положень ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», адже нормами даної статті, як і будь-якої іншої не передбачено обов`язку закріплення приладу вимірювання швидкості (в тому числі приладу Trucam).
Лазерний вимірювач швидкості TruCam є засобом вимірювання із допоміжною функцією фото- та відеофіксації, який конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань, що випливає із змісту Методичних рекомендації щодо використання лазерних вимірювачів швидкості TruCAM для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.
Так, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTІ 20/20 ІІ здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Правильність реалізації у приладі TruCAM зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCAM, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.
Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCAM.
Тому, лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 ІІ є належним засобом для встановлення швидкості руху транспортних засобів, тому підтверджує перевищення швидкості позивача на 26 км/год в межах руху в населеному пункті.
Варто також зазначити, положеннями Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах будь-яких дорожніх знаків. У той же час Закон не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- відеофіксації порушень дорожнього руху.
Відтак, відсутність дорожнього знаку 5.46 ПДР України не впливає на суть вчиненого позивачем адміністративного правопорушення.
Щодо доводів позивача про можливу похибку вимірювального приладу та нерівномірність руху внаслідок гальмування, суд зазначає таке. Відповідно до технічних характеристик приладу TruCam, максимально допустима похибка вимірювання становить ±2 км/год. Зафіксоване перевищення швидкості складає 26 км/год, що майже у тринадцять разів перевищує максимальне значення похибки. За таких обставин посилання на технічну похибку приладу як підставу для спростування зафіксованого результату є юридично неспроможним і судом до уваги не береться.
Суд також критично оцінює посилання позивача на відсутність повідомлень про перевищення швидкості з боку навігаційного застосунку Waze, оскільки зазначений застосунок не є сертифікованим засобом вимірювання швидкості у розумінні чинного законодавства та не може спростовувати дані, отримані за допомогою приладу, що пройшов державну повірку і визнаний придатним до застосування відповідно до свідоцтва № 22-01/35378 від 20 листопада 2025 року, чинного на момент фіксації правопорушення.
Щодо аргументу відповідача про те, що сплата позивачем штрафу на місці свідчить про визнання ним вини, суд ставиться до цього доводу критично. Факт добровільної сплати штрафу сам по собі не може розцінюватися як беззаперечне визнання вини, оскільки особа може керуватися різними практичними міркуваннями, що не пов`язані з визнанням правопорушення. Водночас ця обставина жодним чином не впливає на загальний висновок суду, адже факт вчинення правопорушення підтверджується іншими, вищенаведеними доказами.
Доводи позивача про порушення його процесуальних прав внаслідок розгляду справи на місці вчинення правопорушення суд вважає безпідставними з огляду на те, що відповідно до ч. 2 та ч. 5 ст. 258 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, уповноважена посадова особа має право виносити постанову безпосередньо на місці вчинення правопорушення без складання протоколу. Позивач був ознайомлений зі змістом постанови, отримав її копію, йому були роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, у тому числі право на оскарження. Жодних клопотань про відкладення розгляду чи залучення захисника позивачем заявлено не було.
Таким чином, оскаржувана постанова серії ЕНА № 6510149 від 14 січня 2026 року винесена уповноваженою посадовою особою в межах наданих повноважень, з дотриманням встановленої процедури та на підставі достатньої доказової бази. Підстав для її скасування судом не встановлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Частина 2 статті9 КАС України передбачає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Разом із тим, відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На переконання суду, відповідачем в порядку ч. 2 ст. 77 КАС України було доведено правомірність своїх рішень, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивачем було вчинено порушення п.12.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП.
Твердження позивача про відсутність доказів вчинення правопорушення не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
За викладених обставин, враховуючи, що відповідачем винесено постанову з дотримання вимог закону, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 247, 287-293 КпАП України, ст.ст. 243-246,250, 251, 286 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1  до Торопенка Віктора Вікторовича інспектора 2 взводу 2 роти 4 батальйону, Управління патрульної поліції в Миколаївській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху – відмовити в повному обсязі.
Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Суддя:   А.В. Науменко 

16.04.26