ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua
 	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/180/26 
Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Н.Церковної при секретарі судового засідання С.Оліфер, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Керівника Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ярославицької сільської ради Дубенськкого району Рівненської області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненської обласної енергопостачальної компанії", про визнання недійними додаткових угод та стягнення коштів у сумі 77 086,13 гривень.
за участю представників сторін:
Від прокуратури - Рункевич І.В.
Від відповідача - Патраков О.І.
ВСТАНОВИВ:
В січні 2026 року Керівник Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ярославицької сільської ради Дубенськкого району звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненської обласної енергопостачальної компанії" про визнання недійними додаткових угод та стягнення коштів у сумі 77 086,13 гривень.
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те що Ярославицькою сільською радою в електронній системі публічних закупівель «Прозорро» розміщено оголошення про проведення відкритих торгів з особливостями за предметом закупівлі «Електрична енергія (код ДК 021:2015: 09310000-5 - Електрична енергія)», з очікуваною вартістю 1 000 000,00 грн (ідентифікатор закупівлі UA-2022-11-16-000903-a). За результатами проведення процедури закупівлі переможцем визначено ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» (далі - ТОВ РОЕК) з ціновою пропозицією 563 900, 00 гривень. Надалі, 12.12.2022 між Ярославицькою сільською радою та ТОВ «РОЕК» укладено договір № 10047-ВЦ про постачання електричної енергії споживачу на суму 563 900, 00 гривень (у тому числі ПДВ 93 983, 33 грн). Надалі, сторонами підписано ряд додаткових угод, якими кожного разу, згідно з умовами, збільшено ціну за одиницю товару, посилаючись на коливання ціни такого товару на ринку. Отже, внаслідок укладення додаткових угод відбулось збільшення ціни за одиницю товару на 43.39%.
Прокуратура стверджує, що перемога у закупівлі, джерелом фінансування якої є бюджетні кошти, та укладення договору про закупівлю електричної енергії з ціною за 1 кВт*год електричної енергії 4,5112 грн з ПДВ та її подальше підвищення шляхом укладення оспорюваних додаткових угод (з перевищенням максимально можливої межі збільшення у 10 %), що призвело до загального збільшення ціни на 43.39%, є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку відповідача. Зазначає, що оскаржувані додаткові угоди №№ 3-6 укладені з порушенням вимог ст. 41 Закону, а тому з огляду на положення ст. ст. 203, 215 ЦК України підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.
Оскільки додаткові угоди № 3,4,5,6 визнаються недійсними, то розрахунок за поставлену електроенергію впродовж липня-грудня 2023 року повинен здійснюватися за ціною, вказаною за умовами додаткової угоди № 2 до Договору № 10047-ВЦ від 12.12.2022, а саме 3,84391 грн / кВт*год без ПДВ. Отже, внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання спірних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 77 086, 13 грн (286 829,84 грн – 209 743, 71 грн).
03 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ТОВ "РОЕК" вказує, що підписання додаткових угод № 3 від 04.08.2023, № 4 від 07.09.2023, № 5 від 13.09.2023 (зменшення ціни в Договорі) та №6 від 11.12.2023 (які оскаржуються Прокурором) здійснювалось у відповідності до п.п.2, 5 п.19 Особливостей, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року № 1178, які не містили обмежень щодо відсоткового збільшення ціни за одиницю товару на час їх укладення. Твердження Прокурора, що застосування ТОВ «РОЕК» експертних висновків Рівненської торгово-промислової палати про моніторинг ринкових цін електричної енергії від 31.07.2023, від 31.08.2023 та від 30.11.2023, є неправомірним через відсутність у них інформації про коливання цін на електроенергію на «ринку на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку з моменту підписання договору до моменту підписання відповідних додаткових угод не відповідає дійсності. Вказує, що внесення змін до додаткових угод здійснювалась за погодженням Сторін. Про збільшення ціни Постачальник завчасно повідомляв споживача, надсилавши листи повідомлення з документальним підтвердженням такого збільшення, на що Споживач давав свою згоду, підписавши та скрипівши дані Додаткові угоди підписом та печаткою, за умови, що Споживач мав право розірвати Договір. Щодо вимоги про стягнення 77 086,13 грн. сплачених грошових коштів, як безпідставно отриманих, відзначає що складання обома сторонами відповідних Актів прийому-передачі електричної енергії без зауважень нівелює твердження прокурора про наявність недопоставленого, проте оплаченого, обсягу електричної енергії за спірними Договорами.
09 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від прокуратури на адресу суду надійшла відповідь відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що законодавство про публічні закупівлі встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного на відкритих торгах, а зміна ціни за одиницю товару понад 10 % є порушеннями п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Звертає увагу на висновок, викладений Верховним Судом в постанові від 06.02.2025 у справі № 916/747/24. Зокрема Верховним Судом зазначено, що постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 не передбачає внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі», а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану (постанови Верховного Суду від 18.06.2024 у справі № 922/2595/23, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23). З огляду на викладене, твердження представника Відповідача про те, що постановою про особливості не передбачено обмеження в частині зміни ціни до 10 відсотків від попередньо діючої ціни, є помилковим.
Зазначає, що у вказаному висновку Рівненською торгово-промисловою палатою проведено моніторинг цін на електричну енергію продовж червня (01.06.2023-30.06.2023) та липня 2023 року (01.07.2023-31.07.2023). Поряд з цим, додаткова угода № 3 укладена 04.08.2023, а попередня – додаткова угода № 2 - 26.04.2023. Порівняння на час укладення додаткових угод не здійснювалось. Тобто, вказані відомості не могли братись до уваги та бути підставою для внесення змін до договору № 10047-ВЦ від 12.12.2022 щодо ціни електричної енергії шляхом укладення додаткової угоди № 3 від 04.08.2023, оскільки він не відображає коливання цін, що відбулись з моменту укладення додаткової угоди № 2 до моменту підписання додаткової угоди № 3. Таким чином, з метою укладення додаткової угоди № 2 ТОВ «РОЕК» мало б надати відомості щодо змін ціни на товар у період з 26.04.2023 (дати укладення додаткової угоди № 2) до 04.08.2023. З огляду на викладене, твердження представника Відповідача про те, що надані документи відповідають вимогам до належності та допустимості доказів не відповідає дійсності.
Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.
Ухвалою суду від 17.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 918/180/26, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 18 березня 2026 року.
Ухвалою суду від 18.03.2026 року закрито підготовче провадження у справі № 918/180/26 та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 квітня 2026 року.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Заслухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.
Ярославицькою сільською радою в електронній системі публічних закупівель «Прозорро» розміщено оголошення про проведення відкритих торгів з особливостями за предметом закупівлі «Електрична енергія (код ДК 021:2015: 09310000-5 - Електрична енергія)», з очікуваною вартістю 1 000 000,00 грн (ідентифікатор закупівлі UA-2022-11-16-000903-a).
За результатами проведення процедури закупівлі переможцем визначено ТОВ РОЕК з ціновою пропозицією 563 900, 00 гривень.
Надалі, 12.12.2022 між Ярославицькою сільською радою та ТОВ «РОЕК» укладено договір № 10047-ВЦ про постачання електричної енергії споживачу на суму 563 900, 00 гривень (у тому числі ПДВ 93 983, 33 грн).
За цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору (п. 2.1 Договору).
Відповідно п. 5.2 Договору, Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору.
Згідно з п. 13.1. Договору, цей Договір набирає чинності з моменту підписання, а в частині постачання електричної енергії з 01 січня 2023 р. і діє до 31 грудня 2023 року включно, а в частині розрахунків до повного їх завершення.
Відповідно до додатків 1, 2, 3 до Договору, загальний обсяг електроенергії за цим договором складає 125 тис. кВт/год, а загальна ціна договору – 563 900,00 грн з ПДВ, ціна за 1 кВт*год становить 4,5112 грн/кВт*год з ПДВ, строк постачання – з 01 січня 2023 року.
Як встановлено судом, в подальшому, між сторонами підписано ряд додаткових угод, якими кожного разу, згідно з умовами, збільшено ціну за одиницю товару, посилаючись на коливання ціни такого товару на ринку:
- додатковою угодою № 1 від 01.02.2023 на підставі зміни тарифу визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 3,79394 грн/кВт*год без ПДВ (4,55273 грн з ПДВ) та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.01.2023 ;
- додатковою угодою № 2 від 26.04.2023 на підставі зміни тарифу визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 3,84391 грн/кВт*год без ПДВ (4,61269 грн з ПДВ) та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.04.2023; 
- додатковою угодою № 3 від 04.08.2023 на підставі коливання ціни визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 4,61644 грн/ кВт*год без ПДВ (5,53973 грн з ПДВ) та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.07.2023 (збільшено ціну на 22.79 %);
- додатковою угодою № 4 від 07.09.2023 на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 5,20000 грн/кВт*год без ПДВ (6, 24 грн з ПДВ) та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.08.2023 (збільшено ціну на 38.32%);
- додатковою угодою № 5 від 13.09.2023 у зв`язку з допущеною технічною помилкою, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 5,17086 грн/кВт*год без ПДВ (6,20503 грн з ПДВ) та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.08.2023 (збільшено ціну на 37.54%);
- додатковою угодою № 6 від 11.12.2023 на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 5,39062 грн/кВт*год без ПДВ (6,46874 грн з ПДВ) та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.11.2023 (збільшено ціну на 43.39%).
Отже, внаслідок укладення додаткових угод відбулось збільшення ціни за одиницю товару на 43.39%.
Згідно з актами приймання- передачі електричної енергії на виконання даного Договору ТОВ «РОЕК» упродовж січня – грудня 2023 року поставлено 105128 кВт*год електричної енергії на загальну суму 559 792, 95 грн, у тому числі ПДВ, а саме:
- згідно з актом прийому-передачі № 489000114/1/1 за січень 2023 року – 10 632 кВт*год на суму 48 404, 60 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів №№ 131,133,135,136 від 13.02.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 489000114/2/1 за лютий 2023 року – 12 008 кВт*год на суму 54 669, 16 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів №№ 308,311,312, 313 від 13.03.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 489000114/3/1 за березень 2023 року – 14 243 кВт*год на суму 64 844, 50 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів №№ 560, 561, 562, 563 від 18.04.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 489000114/4/1 за квітень 2023 року – 11 119 кВт*год на суму 51 288, 52 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів №№ 743, 748, 749, 746 від 15.05.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 489000114/5/1 за травень 2023 року – 6 783 кВт*год на суму 31 287, 88 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів №№ 962, 963, 969,970 від 14.06.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 489000114/6/1 за червень 2023 року – 4 871 кВт*год на суму 22 468, 48 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів №№ 1195, 1197, 1198, 1200 від 24.07.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 489000114/7/1 за липень 2023 року – 3 009 кВт*год на суму 16 669, 04 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів №№ 1349, 1353, 1354, 1355 від 15.08.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 489000114/8/1 за серпень 2023 року – 2 716 кВт*год на суму 16 852, 87 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів №№ 1560, 1561, 1562, 1559 від 21.09.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 489000114/9/1 за вересень 2023 року – 6 675 кВт*год на суму 41 418, 60 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів №№ 1712, 1713, 1717, 1718 від 11.10.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 489000114/10/1 за жовтень 2023 року – 7 730 кВт*год на суму 47 964,91 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів №№ 1965,1966,1967,1969 від 11.10.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 489000114/11/ 1за листопад 2023 року – 16 105 кВт*год на суму 104 179,10 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів №№ 2229, 2230, 2233, 2234 від 14.12.2023;
- згідно з актом прийому-передачі № 489000114/12/1 за грудень 2023 року – 9 236 кВт*год на суму 59 745, 32 грн з ПДВ, сплачені відповідно до розрахункових документів №№ 2346, 2344, 2345, 2347 від 14.12.2023.
Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.
Відповідно до преамбули Закону України "Про публічні закупівлі" (далі - Закон), цей Закон визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Відповідно до ч.5 ст.5 Закону, Замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом. Забороняється зловживання правами, у тому числі правом на оскарження рішень, дії чи бездіяльності замовника.
Як зазначено в ч. 1 ст. 41 Закону, договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України (у редакції чинній на момент укладення правочину) з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Згідно з ч. 4 ст. 41 Закону, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Разом з тим п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Вбачається, що ключовим у даній нормі Закону є те, що для збільшення ціни за одиницю товару має бути реальне коливання ціни такого товару на ринку в сторону збільшення, що повинно оцінюватися починаючи від підписання договору та до моменту укладення відповідної додаткової угоди (або ж момент розповсюдження дії додаткової угоди), тобто на момент укладання додаткової угоди ціни на товар повинні бути вищими ніж на момент укладання основного договору про закупівлю (або ж додаткової угоди, у разі її обґрунтованого укладення).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору.
Частиною 1 ст.525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Варто відмітити, що Закон не містить виключень з цього правила.
Із вказаного слідує, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, що входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку, що обґрунтоване і документально підтверджене постачальником; ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.
Разом з тим, аналізуючи підстави внесення змін до Договору шляхом підписання додаткових угод встановлено, що упродовж 2023 року мало місце як збільшення, так і зменшення цін на електричну енергію.
Так, між Ярославицькою сільською радою та ТОВ «РОЕК» укладено додаткову угоду № 3 від 04.08.2023 до Договору, якою збільшено ціну за одиницю товару з 4,5112 грн/кВт*год з ПДВ (ціна Договору) до 5,53973 грн/кВт*год без ПДВ. Тобто, вказаною додатковою угодою ціна за одиницю товару збільшена на 22.79 %.
Таким чином, додаткова угода № 3 укладена з порушенням ст. 41 Закону та підлягає визнанню недійсною в судовому порядку. Відтак, наступна додаткова угода також підлягає визнанню недійсною, адже її укладення також призвело до перевищення допустимої межі збільшення ціни за одиницю товару (10%), що визначена Законом.
Так, укладення додаткових угод № 4-6 призвело до збільшення ціни за 1 кВт/год. на 43.39% відносно ціни, визначеної за умовами Договору (Додаткова угода № 4 - 38.32%, Додаткова угода № 5 - 37.54%, Додаткова угода № 6 - 43.39% ).
Стаття 652 ЦК України передбачає, що в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.
Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, Закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%.
При цьому, Верховним Судом висловлено правову позицію, що обмеження у 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод) (постанова Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 927/1058/21).
Верховним Судом у постанові від 12.09.2019 у справі №915/1868/18 наголошено, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі та мети проведення відкритих тендерів, визначених Законом.
У постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19 зазначено, що перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом так званого "каскадного" укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця.
Враховуючи наведене, перемога у закупівлі, джерелом фінансування якої є бюджетні кошти, та укладення договору про закупівлю електричної енергії з ціною за 1 кВт*год електричної енергії 4,5112 грн з ПДВ та її подальше підвищення шляхом укладення оспорюваних додаткових угод (з перевищенням максимально можливої межі збільшення у 10 %), що призвело до загального збільшення ціни на 43.39%, є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку відповідача.
Аналогічну правову позицію викладено і в постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 903/366/22, та, окрім вищенаведеного, вказано, що відповідно до ст.5 Закону, закупівлі здійснюються за принципом відкритості та прозорості на всіх їх стадіях. Поряд з цим, перемога в тендері (закупівля за кошти місцевого бюджету) та укладення договору за однією ціною та її подальше підвищення більш як на 10% у спосіб укладення оскаржуваних додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця, та свідчить про свідоме заниження цінової пропозиції у тендері з метою перемоги.
Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України (в редакції чинній на момент укладення правочину) та Закону № 922-VIII вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону № 922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
У Законі № 922-VIII в редакції до 19 квітня 2020 року норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 була викладена в статті 36 та мала такий зміст: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі".
Отже, вказана норма Закону № 922-VIII в редакції до 19 квітня 2020 року не дозволяла зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю, проте не обмежувала сторони в можливості багато разів змінювати (не було обмежень щодо строків зміни ціни) таку ціну протягом дії договору в межах встановлених 10 % у разі коливання ціни такого товару на ринку.
Зазначена норма була змінена Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель" № 114-IX від 18 вересня 2019 року (далі - Закон № 114-ІХ), яким Закон № 922-VIII було викладено в новій редакції. У новій редакції зазначена норма була викладена в пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII та доповнена умовою, що така зміна ціни в бік збільшення не може відбуватись частіше ніж один раз на 90 днів, крім закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії.
Отже, в новій редакції норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не змінила свого змісту щодо розміру зміни ціни за одиницю товару (не більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю), проте була доповнена умовою, яка обмежила строки зміни такої ціни, а саме не частіше ніж один раз на 90 днів.
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьоюстатті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Підсумовуючи вищевикладене, оскаржувані додаткові угоди №№ 3-6 укладені з порушенням вимог ст. 41 Закону, а тому з огляду на положення ст. ст. 203, 215 ЦК України підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.
Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відтак, вищевказані додаткові угоди №№ 3-6 підлягають визнанню недійсними, як такі, які укладені з порушенням вимог законодавства, яке вказувалися вище.
Щодо доводів відповідача про те, що підписання оспорюваних додаткових угод здійснювалось відповідно до Особливостей, затверджених постановою КМУ від 12.10.2022 № 1178, котрі не містять обмежень щодо відсоткового збільшення ціни за одиницю товару, - суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 37 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про публічні закупівлі", установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для замовників, передбачених цим Законом , визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз та з дотриманням вимог, встановлених пунктом 38 цього розділу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 року № 1178 затверджено Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, які встановлюють порядок та умови здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування.
За змістом пункту 19 Постанови КМ України №1178 від 12.10.2022 “Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України Про публічні закупівлі, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування”, - істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпункту 13 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення;
3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
4) продовження строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);
6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку з зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку із зміною системи оподаткування пропорційно до зміни податкового навантаження внаслідок зміни системи оподаткування;
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку на добу наперед, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;
8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої статті 41 Закону;
9) зменшення обсягів закупівлі та/або ціни згідно з договорами про закупівлю робіт з будівництва об`єктів нерухомого майна відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 р. № 382 Про реалізацію експериментального проекту щодо відновлення населених пунктів, які постраждали внаслідок збройної агресії Російської Федерації (Офіційний вісник України, 2023 р., № 46, ст. 2466), якщо розроблення проектної документації покладено на підрядника, після проведення експертизи та затвердження проектної документації в установленому законодавством порядку.
У разі внесення змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, передбачених цим пунктом, замовник обов`язково оприлюднює повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю відповідно до вимог Закону з урахуванням цих особливостей.
Щодо доводів відповідача про те, що підписання оспорюваних додаткових угод здійснювалось відповідно до Особливостей, затверджених постановою КМУ від 12.10.2022 № 1178, котрі не містять обмежень щодо відсоткового збільшення ціни за одиницю товару, - суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у п. 156, 157 постанови від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 (провадження № 12-16гс25), згідно з якими:
"156. Варто наголосити на тому, що, з`ясовуючи законодавчу еволюцію пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на нормативне закріплення подібної можливості у постанові КМУ № 1178, у підпункті 2 пункту 19 (в редакції постанови КМУ № 1067) якої, з-поміж іншого, визначено, що обмеження щодо збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 % застосовується щодо кожного окремого випадку збільшення ціни за одиницю товару (без обмеження кількості змін), а змінена ціна за одиницю товару не повинна перевищувати 50 % ціни за одиницю товару, що передбачена в початковому договорі про закупівлю.
157. Тобто положеннями постанови КМУ № 1178, на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, чітко визначені як можливість застосування 10-відсоткового обмеження щодо збільшення ціни щодо кожного окремого випадку збільшення (без обмеження кількості змін), а не в цілому до усіх внесених змін, так і граничне значення на рівні 50 %, на яке може бути змінена передбачена в початковому договорі про закупівлю ціна за одиницю товару, що вкотре додатково підтверджує, що приписи частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не передбачають можливість збільшення ціни за одиницю товару на 10 % під час кожного внесення змін до договору про закупівлю."
Постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 не передбачає внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі", а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану (постанови Верховного Суду від 18.06.2024 у справі № 922/2595/23, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23).
Верховний Суд у постанові від 28.08.2024 у справі № 918/694/23 вказав на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого даною нормою.
Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.
Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне за собою підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.
Разом з тим, судом враховується, що у документах, які видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18).
Одночасно постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (правова позиція викладена Верховним Судому складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19).
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача переплачених за додатковими угодами коштів в розмірі 77 086, 13 грн., суд зазначає наступне. 
Частиною 2 статті 712 ЦК України передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. 
Оскільки вищевказані додаткові угоди № 3,4,5,6 визнаються недійсними, то розрахунок за поставлену електроенергію впродовж липня-грудня 2023 року повинен здійснюватися за ціною, вказаною за умовами додаткової угоди № 2 до Договору № 10047-ВЦ від 12.12.2022, а саме 3,84391 грн / кВт*год без ПДВ.
З огляду на викладене, здійснюючи розрахунок за поставлену електричну енергію Ярославицька сільська рада повинна була сплатити за поставлену електричну енергію в обсязі 45 471 кВт кошти у розмірі: 45 471 х 3,84391 = 174 786, 43 грн * 20% (ПДВ) = 209 743, 71 гривень (сума з ПДВ). Отже, внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання спірних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 77 086, 13 грн (286 829,84 грн – 209 743, 71 грн).
Відповідно до ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Частиною 2 статті 208 ГК України (в редакції чинній на момент укладення правочину) визначено, що у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав, кожна сторона зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК України.
Відповідно, отримана відповідачем оплата у сумі 77 086, 13 грн за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню з відповідача на підставі ч. 1 ст. 670 ЦК України.
Оскільки матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем для позивача зазначеної суми переплати, відтак позов в цій частині є обґрунтований та доведений.
У п. 1-3 ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За результатами розгляду справи та з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, судом встановлено, що оспорюванні додаткові угоди №№ 3-6 до Договору № 10047- ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 12.12.2022 укладено з порушенням законодавства, а відтак суд вважає обґрунтованими та правомірними позовні вимоги прокурора про визнання недійсними таких додаткових угод.
Крім того, судом встановлено, що внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання оспорюваних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата позивачем коштів в розмірі 77 086, 13 грн, а відтак вимоги прокурора про стягнення з відповідача зазначених коштів також визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо участі прокурора.
Питання щодо представництва прокурором інтересів громадянина або держави в господарському суді, а також особливості здійснення ним окремих форм представництва таких інтересів врегульовані положеннями Конституції України, Закону України "Про прокуратуру" та Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Такі випадки передбачено ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", за приписами якої прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
У п. п. 3, 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/ 99 зазначається, що в основі інтересів держави є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі, як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, тощо.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, наведені вище норми законів та Рішення Конституційного Суду України, надають прокуророві право звертатися до суду з позовами про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому, в чому саме полягає таке порушення.
Аналоргічну позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 23.05.2006 у справі №16/472, від 03.04.2007 у справі №05-5-46/8142, від 15.05.2007 у справі №12/111 та Верховний Суд від 26.07.2018у справі №926/1111/15.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у п.5.6 постанови від 16.04.2019 у справі №910/3486/18 зазначив, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) оспорюваних додаткових угод, на підставі яких ці кошти витрачено, такому суспільному інтересу не відповідає.
Виконання зобов`язань за додатковою угодою, укладеною з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що не відповідає меті Закону України "Про публічні закупівлі" та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, закріпленими в ст.3 даного Закону.
Окремо слід зазначити, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 для підтвердження судом підстав для представництва прокурора інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
Факт незвернення до суду суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що такий суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18.
У даному випадку, укладення додаткових угод до Договору всупереч вимогам чинного законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання вимог законодавства у цій сфері становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 по справі №912/989/18).
Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави.
Звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності.
Невиконання встановлених законодавством норм при організації та проведенні тендерних процедур порушує інтереси держави в частині гарантування організації діяльності органів державної влади відповідно до вимог Конституції та законів України, забезпечення безумовного виконання нормативно-правових актів держави.
Окрім того, укладенням додаткових угод до договору поставки електричної енергії порушені матеріальні інтереси, оскільки з урахуванням додаткових угод Ярославицькою сільською радою фактично отримано менший обсяг електричної енергії у порівнянні з первісним договором за значно вищою ціною.
Недотримання в даному випадку законодавства в сфері публічних закупівель сприяло виникненню особливих негативних економічних і соціальних наслідків.
Укладення оспорюваних додаткових угод до договору закупівлі товару всупереч норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент укладення правочину) , Закону України "Про публічні закупівлі" є порушенням законності в бюджетній системі, порушує принципи добросовісної конкуренції, об`єктивної та неупередженої оцінки тендерних пропозицій, та принципу запобігання корупційним діям і зловживанням при проведенні публічних закупівель. Таке звернення прокурора спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності та цільового використання коштів державного підприємства або установи. Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, а отже існують підстави для представництва даних порушених інтересів держави органами прокуратури.
Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і в разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган.
При цьому прокурор не зобов`язаний установлювати причини, з яких позивач не здійснює захисту своїх інтересів.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Касаційного господарського суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 та Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020.
Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020 наведено висновки про те, що звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він наділений відповідними повноваження для їх захисту інтересів держави, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Зазначена позиція міститься у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 4/166 "б".
Аналогічні правові позиції Верховного суду щодо наявності підстав для представництва органами прокуратури інтересів держави викладені у постановах від 01.03.2018 у справі № 922/1361/17, від 13.03.2018 у справі № 911/620/17, від 25.09.2018 у справі № 804/2244/18, від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17, від 05.02.2019 у справі № 910/7813/18, від 13.02.2019 у справі № 914/225/18, від 26.02.2019 у справі № 905/803/18, від 25.03.2019 у справі № 469/580/16-ц.
Згідно з ч.1 ст.6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Водночас згідно з ч.5 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
Частиною 4 статті 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
Статтею 32 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення.
Доходи місцевих бюджетів, інші кошти, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст.142 Конституції України, ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"), Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на доходи місцевих бюджетів, інші кошти (ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Тобто, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Устатті 143 Конституції України зазначено, що місцеві органи самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки та збори відповідно до закону; утворюють, реорганізовують та ліквідують комунальні підприємства, організації, установи.
Відтак, завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності.
Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку відповідно до ст. 145 Конституції України.
У відповідності до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Дубенською окружною прокуратурою на адресу Ярославицької сільської ради скеровано лист № 51-15вих-26 від 05.01.2026, яким повідомлено про наявність порушень при укладанні додаткових угод до Договору постачання електричної енергії. Згідно з листом Ярославицької сільської ради органом місцевого самоврядування не вживались заходи щодо стягнення коштів за наведеним фактом. Крім того, опрацюванням вебпорталу «Судова влада України» та відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що Ярославицька сільська рада не використовує надані їй повноваження та не звернулася до суду щодо оскарження вказаних додаткових угод та стягнення коштів. Вказане відповідно до ст. 53 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для захисту інтересів держави в особі Ярославицької сільської ради шляхом звернення до суду з даним позовом.
Щодо розподілу судових витрат.
У відповідності до п. 2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 13 312,00 грн.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 04.08.2023 до Договору № 10047 ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 12.12.2022, укладеного між Ярославицькою сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія».
3. Визнати недійсною Додаткову угоду № 4 від 07.09.2023 до Договору № 10047 ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 12.12.2022, укладеного між Ярославицькою сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія».
4. Визнати недійсною Додаткову угоду № 5 від 13.09.2023 до Договору № 10047 ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 12.12.2022, укладеного між Ярославицькою сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія».
5. Визнати недійсною Додаткову угоду № 6 від 11.12.2023 до Договору № 10047 ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 12.12.2022, укладеного між Ярославицькою сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія».
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» (вул. Князя Володимира, 71-Б, м. Рівне, 33013, код ЄДРПОУ – 42101003) на користь Ярославицької сільської ради (вул. Садова, 7-А, с. Ярославичі, Дубенський район, Рівненська область, 35112) в дохід місцевого бюджету кошти у розмірі 77 086, 13 гривень. 
7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» (вул. Князя Володимира, 71-Б, м. Рівне, 33013, код ЄДРПОУ – 42101003) на користь Рівненської обласної прокуратури (р/р UA228201720343130001000015371, МФО 820172, ЄДРПОУ 02910077, банк одержувач Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800, адреса: вулиця 16-го Липня, 52, м. Рівне, Рівненська область, 33000) понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 13 312,00 гривень. 
Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 21.04.2026 року.

Суддя Н.Церковна