ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 р.	Справа № 520/31182/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Ральченка І.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 01.12.25 року по справі № 520/31182/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Державної установи "Харківська виправна колонія (№ 43)   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Харківська виправна колонія (№43)", в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Харківська виправна колонія (№43)" щодо невиконання зобов`язань, покладених на неї у судовому порядку у справі №520/18625/24 в частині невиплати ОСОБА_1 нарахованих сум заборгованості по грошовому забезпеченню в розмірі 83 842,87 грн. у строк, передбачений ч. 6 ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження";
- стягнути з Державної установи "Харківська виправна колонія (№43)" на користь ОСОБА_1 заборгованість з грошового забезпечення у розмірі 83 842,87 грн. (вісімдесят три тисячі вісімсот сорок дві гривні 87 копійок).
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що Державна установа "Харківська виправна колонія (№43)" невиплачуючи ОСОБА_1 нарахованих сум заборгованості по грошовому забезпеченню в розмірі 83 842,87 грн. на виконання судового рішення порушує його права та законні інтереси. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Харківська виправна колонія (№43)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що на його думку, той факт, що позов у справі № 520/31182/25 фактично виник на стадії виконання рішення №520/18625/24 не зумовлює настання процесуальних наслідків за п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, оскільки означена норма взагалі не стосується стадії виконання рішення, а підставність позову № 520/31182/25 фактично є відмінною підставності позову справи №520/18625/24.
На переконання позивача, невиконання відповідачем тривалий час зобов`язань, покладених на відповідача у судовому порядку у справі №520/18625/24, зокрема, зі сплати нарахованих сум заборгованості є порушенням прав позивача, котре може бути усунене окремим ініціюванням відповідного позову.
Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.
На переконання представника відповідача, позов у справі № 520/31182/25 - неналежний спосіб захисту, що й стало підставою для застосування п. 2 ч. 1 ст. 170 КАСУ.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції зазначив, що за приписами п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі №520/18625/24 набрало законної сили, є таким, що постановлене судом у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й в цьому адміністративному позові. 
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Отже, саме з посиланням на приписи п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України та ч. 5 ст. 170 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 1 статті 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Таким чином, предметом судового розгляду в адміністративному судочинстві є публічно-правовий спір, який вирішується в порядку позовного провадження.
Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Обов`язкове виконання судових рішень забезпечується, в першу чергу, через примусове їх виконання відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", яке є завершальною стадією судового провадження. При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.
Рішення суду, яке набуло законної сили, має бути виконане. Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами. Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили, суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.
Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративній справі, врегульовані розділом ІV Кодексу адміністративного судочинства України, яким не передбачено можливості вирішення в порядку позовного провадження вимог особи позивача, що випливають з обставин невиконання або неналежного виконання судового рішення відповідачем.
З метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, визначеному статтями 382 та 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судовий контроль це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню судового рішення та відновленню порушених прав особи-позивача.
Згідно із приписами частини 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі №520/18625/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Харківська виправна колонія (№43)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Харківська виправна колонія (№43)» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2020 по 18.07.2022 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.
Зобов`язано Державну установу «Харківська виправна колонія (№43)» здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 1 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; за період з 01.01.2022 по 18.07.2022 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 1 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що предметом поданої ОСОБА_1 позовної заяви є правовідносини між сторонами щодо не належного виконання Державною установою "Харківська виправна колонія (№ 43) рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 у справі №520/18625/24, а не новий публічно-правовий спір, який виник між сторонами, як стверджує позивач.
Таким чином, ОСОБА_1 , звертаючись із цим позовом до суду, фактично, ініціював нове позовне провадження, предметом якого є спонукання Державної установи "Харківська виправна колонія (№ 43) до виконання судового рішення у справі № 520/18625/24, що не передбачено нормами Кодексу адміністративного судочинства України.
Однак, наявність в КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. 
Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому статтею 382 та 383 Кодексу адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №295/13613/16-а.
Відтак, у даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між ОСОБА_1 та Державної установи "Харківська виправна колонія (№ 43) нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, оскільки орган Пенсійного фонду змінив розмір доплати на підставі вже існуючого рішення.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки заявлені позовні вимоги стосуються саме виконання судового рішення по справі № 520/18625/24, то позивач, має встановлене процесуальним законом право в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповнення або зміні його мотивувальної частини (ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України).
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 р. у справі № 520/31182/25 змінити з підстав і мотивів відмови у відкритті провадження у адміністративній справі.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 по справі № 520/31182/25 змінити в частині мотивів і підстав її прийняття, виклавши її в редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 року по справі № 520/31182/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко	
Судді	   	З.Г. Подобайло   В.В. Катунов   	
Повний текст постанови складено 18.02.2026 року