ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/14210/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про:
- визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (законному представнику неповнолітньої дитини військовослужбовця) з 17.08.2023 по 31.01.2025 щомісячного грошового забезпечення та інших видів виплат, належних зниклому безвісті військовослужбовцю ОСОБА_5 згідно з пунктом 7 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-ХІІ) та до внесення змін Законом України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» від 08.10.2024 № 3995-IX (далі – Закон № 3995-IX);
- зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 (матері неповнолітньої дитини військовослужбовця) 100% грошового забезпечення (в тому числі додаткової винагороди) зниклого безвісті військовослужбовця, солдата ОСОБА_5 , починаючи з 17.08.2023 по 31.01.2025 (з 01.02.2025 порядок виплат грошового забезпечення було змінено Законом № 3995-ІХ).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є матір`ю та законним представником неповнолітньої дитини, доньки зниклого безвісти військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_5 , який з 22.09.2022 по 17.08.2023 перебував на військовій службі за призовом під час мобілізації у складі ВЧ НОМЕР_1 , на посаді розвідника 2 розвідувального відділення розвідувального взводу НОМЕР_3 механізованого батальйону у званні солдат. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 № 3404 ОСОБА_5 визнано зниклим безвісти за особливих обставин з 17.08.2023.
ОСОБА_1 лише у березні 2025 року випадково дізналася про те, що батько їх спільної неповнолітньої доньки зник безвісти.
01.04.2025 ОСОБА_1 як законний представник ОСОБА_2 подала через ІНФОРМАЦІЯ_2 до ВЧ НОМЕР_1 заяву про нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовця відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі – Порядок № 884), та 18.04.2025 – із заявою про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця за період з 17.08.2023 по 31.01.2025 відповідно до пункту 7 Порядку № 884.
З травня 2025 року на банківський рахунок ОСОБА_1 почали надходити кошти у вигляді грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, а на заяву щодо виплати грошового забезпечення за період з 17.08.2023 по 31.01.2025 відповіді не надійшло, кошти не виплачені.
Листом від 09.09.2025 № 1791/12457, у відповідь на адвокатський запит, відповідач повідомив, що виплата грошового забезпечення за період з дати зникнення 20.08.2023 по 31.01.2025 проводилася відповідно до поданих заяв. Оскільки не було заяви для виплати грошового забезпечення від ОСОБА_1 , то виплати були розподілені між ОСОБА_3 - батьком та ОСОБА_4 - матір`ю.
Позивач не погоджується із бездіяльністю відповідача та вказує, що відповідно до вимог Порядку № 884, який діяв до внесення змін Законом № 3995-ІХ, оскільки солдат ОСОБА_6 не перебуває у шлюбі, має неповнолітню доньку, то виплата грошового забезпечення за період з 17.08.2023 по 31.01.2025 мала здійснюватися виключно неповнолітній доньці ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_1 . Тому дії ВЧ НОМЕР_1 щодо виплати та неправильного розподілу грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця між членами його родини за вказаний період є протиправними, а права неповнолітньої доньки - порушеними. Відповідач, розподіляючи належні до виплати зниклому безвісти військовослужбовцю суми грошового забезпечення між його матір`ю та батьком, діяв з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки такі виплати мали здійснюватися тільки законному представнику неповнолітньої доньки військовослужбовця.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 31).
В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 35-37) відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні.
Вказує, що виплата грошового забезпечення з дати зникнення безвісти солдата ОСОБА_5 з 20.08.2023 до 31.01.2025 здійснювалась відповідно до поданих заяв батька та матері зниклого безвісти військовослужбовця. Заява про виплату грошового забезпечення за період з 17.08.2023 по 31.01.2025 від ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 згідно з пунктом 7 статті 9 Закону № 2011-ХІІ та до внесених змін Законом України № 3995-ІХ встановленим порядком не надходила. Відповідач як суб`єкт владних повноважень у даному конкретному випадку не допустив протиправної бездіяльності, адже заяви позивача не отримував і тому об`єктивно не міг вчинити відносно заявника управлінського волевиявлення з приводу нарахування та виплати ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 з 17.08.2023 по 31.01.2025 щомісячного грошового забезпечення та інших видів виплат належних зниклому безвісти військовослужбовцю ОСОБА_5 .
В поданій до суду відповіді на відзив (а. с. 43-45) представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.
Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.
Ухвалою суду від 20.02.2026 витребувано у ВЧ НОМЕР_1 : 1) – належним чином засвідчені копії: - рішення командира ВЧ НОМЕР_1 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.04.2025 про виплату грошового забезпечення та докази доведення цього рішення до відома заявниці у письмовій формі; - заяв батька та матері зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_5 , на підставі яких було прийняте рішення про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця за період з 17.08.2023 по 31.01.2025; 2) – довідку про розмір виплаченого грошового забезпечення батьку та матері зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_5 за період з 17.08.2023 по 31.01.2025 (а. с. 50).
25.02.2026 відповідач, на виконання вказаної ухвали суду від 20.02.2026 про витребування доказів, подав заяву про виконання ухвали суду разом із витребуваними доказами (а. с. 53-70).
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.
Судом встановлено, що солдат ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_5 , 1993 р.н., зник безвісти 17.08.2023 в районі н.п. Роботине Пологівського р-ну Запорізької обл., виконуючи бойове завдання, пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а. с. 68) та про що його матері ОСОБА_4 було скеровано сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.08.2023 № 2234 (а. с. 68 зворот).
03.11.2023 на адресу ВЧ НОМЕР_1 надійшов лист ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з документами для виплати належного грошового забезпечення батькам військовослужбовця, який зник безвісти 17.08.2023, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зокрема: заяви обох батьків про виплату грошового забезпечення, копії паспортів, РНОКПП, довідка про склад сім`ї від 25.08.2023 № 784 (з якої видно, що ОСОБА_5 зареєстрований за однією адресою з батьками та рідним братом), довідки про банківські реквізити, свідоцтво про народження (а. с. 63-69).
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) «Про призначення виплати грошового забезпечення, що належить захопленим в полон або зниклим безвісти військовослужбовцям» від 01.12.2023 № 5623, батькам зниклого безвісти солдата ОСОБА_5 за період з 17.08.2023 по 31.01.2025 з депонованого рахунку було виплачено: на банківський рахунок матері ОСОБА_4 сума розміром 1113407,32 грн, на банківський рахунок батька ОСОБА_3 сума розміром 1113407,44 грн, про що свідчить довідка ВЧ НОМЕР_1 від 25.02.2206 (а. с. 57).
Судом також встановлено, що 21.04.2025 на адресу ВЧ НОМЕР_1 надійшло клопотання ІНФОРМАЦІЯ_3 від 21.04.2025 № 1840 разом із заявою колишньої цивільної дружини військовослужбовця ОСОБА_5 , який зник безвісти 17.08.2023, та доданими документами: копії паспорта, РНОКПП, свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (з якого видно, що ОСОБА_5 є батьком, а ОСОБА_1 – матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), довідки з банківськими реквізитами (а. с. 58-61).
Листом від 04.05.2025 № 12878 ВЧ НОМЕР_1 повідомила ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що за результатами вказаного клопотання призначено виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця солдата ОСОБА_5 у розмірі 16,6% (наказ командира ВЧ НОМЕР_1 № 177 від 26.04.2025) (а. с. 56).
Листом від 09.09.2025 № 1791/12457, у відповідь на адвокатський запит, ВЧ НОМЕР_1 повідомила, що виплата грошового забезпечення за період з дати зникнення 20.08.2023 по 31.01.2025 проводилася відповідно до поданих заяв. Оскільки не було заяви для виплати грошового забезпечення від ОСОБА_1 , то виплати були розподілені між ОСОБА_3 - батьком та ОСОБА_4 - матір`ю (а. с. 26).
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із пунктом 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:
дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Пунктом 1 Порядку № 884 (тут і надалі – в редакції, чинній на момент виплати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період з 17.08.2023 по 31.01.2025 грошового забезпечення безвісти зниклого сина ОСОБА_5 ) передбачено, що цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).
Відповідно до пункту 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви додаються:
копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);
довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);
копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);
копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);
копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).
Згідно із пунктом 5 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:
подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;
подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;
подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;
з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.
За приписами пункту 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:
військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;
військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).
Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації):
до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах;
протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Пунктом 7 Порядку № 884 визначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Отже, за зниклим безвісти військовослужбовцем зберігається його грошове забезпечення. Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сім`ї військовослужбовця: 1) дружині (чоловіку); 2) а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним); 3) або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства незалежно від їх віку); 4) а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців; 5) або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Виплата грошового забезпечення членам сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця здійснюється з урахуванням процедури, встановленої Порядком № 884. Така процедура включає: 1) подання заяви на виплату грошового забезпечення з додаванням відповідного переліку документів; 2) її розгляд командиром (начальником, керівником) військової частини (установи, організації); 3) обов`язкове прийняття ним рішення або про виплату, або про відмову.
Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 18.12.2025 у справі № 200/2362/23.
З матеріалів справи видно, що 03.11.2023 на адресу ВЧ НОМЕР_1 надійшов лист ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з документами для виплати належного грошового забезпечення батькам військовослужбовця, який зник безвісти 17.08.2023, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , та за результатами розгляду заяв батьків та поданих ними документів був виданий наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) «Про призначення виплати грошового забезпечення, що належить захопленим в полон або зниклим безвісти військовослужбовцям» від 01.12.2023 № 5623, на підставі якого батькам зниклого безвісти солдата ОСОБА_5 за період з 17.08.2023 по 31.01.2025 з депонованого рахунку було виплачено на банківський рахунок матері та батька суми розміром по 1113407,44 грн.
Заява ОСОБА_1 про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця від 18.04.2025 надійшла на адресу ВЧ НОМЕР_1 лише 21.04.2025. Листом від 09.09.2025 № 1791/12457 ВЧ НОМЕР_1 повідомила, що оскільки не було підстав, а саме заяви для виплати грошового забезпечення від ОСОБА_1 , то виплати за період з 20.08.2023 до 31.01.2025 були розподілені між ОСОБА_3 - батьком та ОСОБА_4 - матір`ю.
При вирішенні спору суд враховує, що 03.11.2023 на адресу ВЧ НОМЕР_1 надійшли заяви батьків військовослужбовця, який зник безвісти 17.08.2023, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які підлягали розгляду відповідачем у встановленому порядку. Ураховуючи, що заяв від інших членів сім`ї, які мають право на отримання грошового забезпечення за зниклим безвісти військовослужбовцем, не надходило, тому за результатами розгляду заяв батьків та поданих ними документів був виданий наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) «Про призначення виплати грошового забезпечення, що належить захопленим в полон або зниклим безвісти військовослужбовцям» від 01.12.2023 № 5623. Доказів скасування зазначеного наказу учасниками справи не надано.
Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 оскаржує протиправну бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 (законному представнику неповнолітньої дитини військовослужбовця) з 17.08.2023 по 31.01.2025 щомісячного грошового забезпечення та інших видів виплат, належних зниклому безвісті військовослужбовцю ОСОБА_5 згідно з пунктом 7 статті 9 Закону № 2011-ХІІ та до внесення змін Законом № 3995-IX. При цьому, у змісті позовних вимог очевидно допущено описку, позаяк пункт 7 статті 9 Закону № 2011-ХІІ було виключено Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення окремих питань проходження громадянами військової служби» від 05.04.2018 № 2397-VIII. Суд виходить з того, що спір стосується оскаржуваної бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати з 17.08.2023 по 31.01.2025 грошового забезпечення як законному представнику неповнолітньої дитини відповідно до пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ.
Аналіз норми частини другої статті 19 Конституції України дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
На думку суду, відсутні правові та фактичні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (законному представнику неповнолітньої дитини військовослужбовця) з 17.08.2023 по 31.01.2025 щомісячного грошового забезпечення, належного зниклому безвісті військовослужбовцю ОСОБА_5 , позаяк виплата грошового забезпечення членам сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця здійснюється з урахуванням процедури, встановленої Порядком № 884, яка включає обов`язкове подання заяви на виплату грошового забезпечення з додаванням відповідного переліку документів. Проте, такої процедури ОСОБА_1 не дотримала, а саме своєчасно не звернулася із відповідною заявою. Суд погоджується із доводами позивача про наявність у неї права як законного представника неповнолітньої дитини на отримання за зниклого безвісти військовослужбовця грошового забезпечення у спірний період, водночас, не вчинивши обов`язкові дії щодо подання у встановленому порядку заяви на отримання грошового забезпечення, право на його отримання реалізували батьки зниклого безвісти військовослужбовця. При цьому, не має правового значення та обставина, що ОСОБА_1 про зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_5 дізналася лише в березні 2025 року (тобто, через один рік та дев`ять місяців після зникнення безвісти 17.08.2023 військовослужбовця ОСОБА_5 – батька її дитини, не вказавши об`єктивних причин незнання про цю обставину протягом такого тривалого часу), а Закон № 2011-ХІІ та Порядок № 884 виплату членам сімей військовослужбовців грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ставить у залежність від надходження заяв на ім`я командира військової частини. Законодавством не передбачено обов`язку військової частини здійснювати перерахунок виплаченого грошового забезпечення у випадку несвоєчасного подання заяви членом сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця. У спірному випадку грошове забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_5 за період з 17.08.2023 по 31.01.2025 уже розподілено та виплачено у повному обсязі у встановленому порядку його батькам, правових підстав для повторної виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця немає. Суд також вважає, що питання перерозподілу виплачених коштів може бути вирішено безпосередньо між ОСОБА_1 та батьками військовослужбовця ОСОБА_5 за взаємною згодою або в судовому порядку.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що під час судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (законному представнику неповнолітньої дитини військовослужбовця) з 17.08.2023 по 31.01.2025 щомісячного грошового забезпечення та інших видів виплат, належних зниклому безвісті військовослужбовцю ОСОБА_5 , судом не встановлено порушення ВЧ НОМЕР_1 процедурних вимог Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 884 під час виплати у період з 17.08.2023 по 31.01.2025 грошового забезпечення членам сім`ї (батькам) зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_5 , оскаржувані у цій справі дії/бездіяльність відповідача є правомірними та такими, що вчинені відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України. Тому з наведених підстав у задоволенні основної позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності та похідної позовної вимоги про зобов`язання вчинити дії належить відмовити.
Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх