ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
16.02.2026 Справа №905/1295/25  
Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи 
за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", м. Київ
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго", м. Краматорськ, Донецька область
про стягнення заборгованості у розмірі 447290,21 грн

Суть справи:

Через підсистему "Електронний суд" від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "НЕК "Укренерго") до Господарського суду Донецької області надійшла позовна заява до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго" (далі – ТОВ "Краматорськтеплоенерго") про стягнення 3% річних у розмірі 110855,57 грн та інфляційних нарахувань у розмірі 336434,64 грн. 
В обґрунтування позовних вимог ПрАТ "НЕК "Укренерго" зазначає, що рішенням Господарського суду Донецької області від 14.01.2025 у справі №905/1564/24 стягнуто з ТОВ "Краматорськтеплоенерго" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" заборгованість за електричну енергію для врегулювання небалансів у сумі 3636148,42 грн, інфляційні нарахування у сумі 16532,73 грн, 3% річних у сумі 10923,55 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 21981,63 грн. При цьому, посилаючись на порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань зі сплати стягнутої рішенням суду заборгованості, ПрАТ "НЕК "Укренерго" за період з 05.12.2024 по 10.12.2025 (що не охоплюється рішенням суду) нараховані інфляційні втрати у сумі 336434,64 грн та 3% річних у сумі 110855,57 грн, всього 447290,21 грн.
Ухвалою від 23.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.
Сторони було повідомлено про відкриття провадження у справі засобами електронного зв`язку.
07.01.2026 через систему "Електронний Суд" від відповідача надійшов відзив на позов в якому позов визнав повністю, розбіжності щодо періоду та суми заборгованості в розрахунках позивача у відповідача відсутні. Окрім того зазначив, що виникнення заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 447290,21 грн, які складаються з 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань підтверджених рішення Господарського суду Донецької області у справі №905/1564/24 є наслідком настання обставин, які від нього не залежали. Також у відзиві відповідач просить суд відстрочити виконання рішення у цій справі до 01.04.2026.
20.01.2026 через систему “Електронний суд” до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в задоволенні клопотання про розстрочку виконання рішення суду відмовити. 
22.01.2026 через систему “Електронний суд” до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. За змістом наданих заперечень відповідач не погоджується із аргументами позивача, наведеними у відповіді на відзив щодо відстрочення виконання рішення суду.
Згідно з положеннями статті 248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до частині 2 статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Частинною 3 статті 252 ГПК України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України та наявність в матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи, господарський суд

встановив:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 14.01.2025, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.03.2025, у справі №905/1564/24 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ "Краматорськтеплоенерго" на користь ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" заборгованість за електричну енергію для врегулювання небалансів в сумі 3636148,42 грн, інфляційні нарахування в сумі 16532,73 грн, 3% річних в сумі 10923,55 грн та витрати по оплаті судового збору в сумі 21981,63 грн. Відстрочено виконання рішення до 01.05.2025.
Таким чином, виходячи зі змісту рішення суду у справі №905/1564/24 судом було досліджено зміст укладеного між сторонами договору від 22.04.2019 №0212-01024 та обставини його невиконання відповідачем перед позивачем.
За змістом ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Як вже було встановлено у рішенні суду від 14.01.2025 у справі №905/1564/24, зокрема, з відповідача на користь позивача були стягнуті 3% річних у розмірі 10923,55 грн, які нараховані за період з 16.09.2024 по 04.12.2024 на суму 918485,08 грн та за період з 13.11.2024 по 04.12.2024 на суму 2717663,34 грн; інфляційні втрати у розмірі 16532,73 грн, які нараховані на заборгованість на суму 918485,08 грн за період жовтень 2024 року.
Відомостей щодо виконання вказаного рішення матеріали справи не містять.
Предметом справи №905/1295/25 є стягнення 3% річних у розмірі 110855,57 грн нарахованих за період:
- з 05.12.2024 по 31.12.2024 на суму боргу 918485,08 грн;
- з 01.01.2025 по 10.12.2025 на суму боргу 918485,08 грн;
- з 05.12.2024 по 31.12.2024 на суму боргу 2717663, 34 грн;
- з 01.01.2025 по 10.12.2025 на суму боргу 2717663,34 грн.
Стягнення інфляційних втрат у розмірі 336434,64 грн, нарахованих за період з 05.12.2024 по 10.12.2025 на суму боргу 918485,08 грн та за період з 05.12.2024 по 10.12.2025 на суму боргу 2717663,34 грн. 
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.
Відтак, виходячи зі змісту вказаної статті три проценти річних та інфляційні витрати – є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, адже виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Правовий аналіз положень ст.ст.526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави вважати, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.
Вказане також узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №906/1283/16.
З урахуванням викладеного, позивач має право стягувати в судовому порядку суми інфляційних нарахувань та процентів річних до моменту повного виконання грошового зобов`язання. 
Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.
При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.
Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18.
Відповідач у своєму відзиві зазначив, що у нього відсутні розбіжності щодо періоду та суми заборгованості відповідних розрахунків інфляційних втрат та 3% річних.
Суд, перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат за допомогою програми “Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН”, дійшов висновку, що проведені позивачем розрахунки є арифметично вірними, а тому позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 110855,57 грн та інфляційних втрат в сумі 336434,64 грн, є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, а також приймаючи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову повністю.

Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення, суд зазначає про таке.
Відповідно до статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Зокрема, згідно із частиною 6 статті 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Підставою для відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк, встановлений судом.
Питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача.
Відстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача. Відстрочення виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку після оцінки обставин справи, наведених учасниками справи, наданих ними обґрунтувань та дослідження доказів.
При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, заява №22774/93, пункт 74).
За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003 у справі Корнілов та інші проти України, заява №36575/02, тривалість виконання вісім місяців). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі “Крапивницький та інші проти України”, заява №60858/00).
Таким чином, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.
Відстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №920/199/16.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст.74 ГПК України).
Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Заявляючи про відстрочення виконання рішення відповідач посилається на скрутний фінансовий стан та виключні обставини провадження діяльності підприємства в умовах воєнного стану.
Так, ТОВ “Краматорськтеплоенерго” є ліцензіатом з виробництва, транспортування і постачання електричної та теплової енергії відповідно до зазначених нижче ліцензій: Виробництво електричної енергії - постанова НКРЕКП від 27.06.2019 №1274 - безстрокова, Виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установах з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії - рішення НКРЕКП від 01.01.2013 №1573, постанова про переоформлення від 22.03.2018 №329 - безстрокова, Транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами - рішення НКРЕКП від 23.05.2014 №547 - безстрокова, Постачання теплової енергії - рішення НКРЕКП від 23.05.2014 №547 безстрокова, Постачання електричної енергії споживачу - постанова НКРЕКП №1344 від 06.11.2018 – безстрокова.
Підприємство здійснює господарську діяльність на виробничих потужностях Краматорської теплоелектроцентралі та використовує у своїй господарсько-виробничій діяльності у якості палива природний газ та кам`яне вугілля, є підприємством теплопостачання, що забезпечує тепловою енергією м.Краматорськ.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Строк воєнного стану неодноразово продовжувався і не скасований на дату ухвалення судового рішення.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією” встановлено, що Краматорська міська територіальна громада (Краматорський район, Донецька область) відноситься до території, на яких ведуться (велися) бойові дії (територія можливих бойових дій).
Наказами Міністерства енергетики України від 15 березня 2023 року №91, від 16 січня 2024 року №15, та від 24 серпня 2024 “Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період” ТОВ “Краматорськтеплоенерго” визнано підприємством, яке є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 року №76.
26 грудня 2024 Міністерством розвитку громад та територій України віднесено Товариство з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго" до об`єктів критичної інфраструктури сектору системи життєзабезпечення та присвоєно ІІІ категорію критичності. 
Місцезнаходженням ТОВ “Краматорськтеплоенерго” є: Донецька область, м.Краматорськ, вул. О.Тихого, 8-Д. Отже, відповідач знаходиться на території яка відноситься до території, на яких ведуться (велися) бойові дії (територія можливих бойових дій) та продовжує виконувати соціально значущу роль забезпечення життєдіяльності громади в особливий період.
При цьому, господарська діяльність відповідача з постачання теплової енергії споживачам є стабільно збитковою. Відповідно до балансу збитки ТОВ “Краматорськтеплоенерго” на початок 2022 року становили 449 408 000,00 гривень, станом на 31.12.2022 – 889 617 000,00 гривень, станом на 31.12.2023 – 1 312 830 000,00 гривень, стоном на 31.12.2024 -1 681 743 000,00 гривень, а станом на 30.06.2025 – 1 919 964 000 гривень.
Також, значно виросла кредиторська заборгованість ТОВ «Краматорськтеплоенерго», що підтверджується довідкою про фінансовий стан від 03.09.2025 №07/824, в якій зазначено, що станом на 01.08.2025 кредиторська заборгованість складає 1 817 087,73 грн.
Крім того, суд враховує, що підприємство відповідача зазнало збитків внаслідок збройної агресії Російської Федерації, в результаті пошкоджень об`єктів ТОВ «Краматорськтеплоенерго», що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та вимагає від відповідача залучення значних ресурсів для відновлення цих об`єктів. 
Також, суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 “Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану” установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси); стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Відповідач зазначає, що першочергово необхідно забезпечити успішне проходження опалювального періоду 2025/2026 років, що буде не можливим без наявності коштів, оскільки якщо постійно не проводити складний комплекс заходів з технологічного забезпечення проходження опалювального періоду в процесі його проходження, то успішно його провести буде просто не можливо з технічної точки зору; крім того необхідні кошти на виплату заробітної платні працівникам підприємства, закупку певних матеріалів, енергоносіїв. 
Відповідач наголошує, що у теперішній час підприємству при забезпеченні успішного проходження опалювального періоду 2025/2026 років важливі навіть не великі суми грошей, а тому надання відстрочення виконання рішення у справі є дуже важливим для ТОВ «Краматорськтеплоенерго», оскільки таке відстрочення надасть можливість підприємству забезпечити успішне проходження опалювального періоду 2025/2026 років та безперебійно, за можливості, продовжити господарську діяльність в умовах воєнного стану, накопичити кошти та, у подальшому, повністю виконати судове рішення у цій справі.
Необхідність забезпечення роботи теплогенеруючого підприємства, основним споживачем якого є населення м. Краматорськ, в умовах воєнного стану є очевидною.
Суд бере до уваги, що відповідач є сезонним підприємством, опалювальний сезон починається наприкінці жовтня-початку листопада. Відстрочення виконання рішення надасть можливість підприємству провести та завершити опалювальний сезон, продовжити господарську діяльність в умовах воєнного стану та відновити належний фінансовий стан та в подальшому провести розрахунки з позивачем.
Враховуючи вищенаведені обставини в сукупності, зважаючи на те, що відстрочення виконання рішення узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, суд вважає, що наявні правові підстави для відстрочення виконання рішення у даній справі до 01.04.2026.

Розподіл судових витрат:
Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України “Про судовий збір” у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 2683,74грн.
Про повернення судового збору судом буде постановлена ухвала окремо.
Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України та відсутність правових підстав для звільнення відповідача від його сплати, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2683,74грн. судового збору за результатами розгляду позовної заяви.
Керуючись статтями 2, 3, 12, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 185, 236-238, 239, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго" про стягнення заборгованості в сумі 447 290,21 грн: з яких: 110 855,57 грн – 3% річних, 336 434,64 грн – інфляційні нарахування, задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго" (84320, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Олекси Тихого, б. 8Д, код ЄДРПОУ 34657789) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул.Симона Петлюри, б.25; код ЄДРПОУ 00100227) 3% річних в сумі 110 855,57 грн, інфляційні нарахування в сумі 336 434,64 грн, та витрати по оплаті судового збору в сумі 2683,74грн.

Відстрочити виконання рішення до 01.04.2026.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.
Рішення складено та підписано 16.02.2026. 

Суддя М.О. Лейба