Справа № 277/1603/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2026 р. селище Ємільчине
Ємільчинський районний суд Житомирської області в складі головуючої судді Т.Г.Корсун, з участю секретаря судового засідання М.М. Сороки, позивача – ОСОБА_1 , представника позивача – В.А. Бондара, відповідачів – не з`явилися, розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського відділення поліції №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області сержанта поліції Таргонського Андрія Віталійовича, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
До Ємільчинського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до поліцейського відділення поліції №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області сержанта поліції Таргонського Андрія Віталійовича, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, про визнання протиправною і скасування постанови серії ЕНА №6117216 від 09.11.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що 13.11.2025 в застосунку «Дія» він отримав повідомлення про прийняття постанови серії ЕНА №6117216 від 09.11.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.126 КУпАП. Позивач зазначає, що 28.11.2025 року послугами Укрпошти він отримав дану постанову на свою адресу.
Відповідно до постанови ОСОБА_1 09.11.2025 року о 09 год. 00 хв. по автодорозі с. Хутір-Мокляки с-те Ємільчине водій керував автомобілем марки Фольковаген Пасат НОМЕР_1 без посвідчення водія відповідної категорії, а саме будучи позбавленим Ємільчинським судом від 10.03.2025 року, чим порушив п. 2.1.а. ПДР - керування ТЗ особою, позбавленою права керування Т3, ст. 126 ч. 4 КУпАП.
Однак, позивач не погоджується з постановою, вказує, 09.11.2025 року приблизно о 06 годині ранку він прийшов з дому до свого автомобіля, який стояв неподалік с. Хутір-Мокляки, на проїжджій частині автодороги селище Ємільчине - с. Хутір-Мокляки без руху. Побачивши пошкодження на автомобілі, він сів на місце водія чекати евакуатора і в подальшому заснув. Пізніше його розбудив поліцейський і запитав, хто водій та вимагав надати документи. Позивач казав неодноразово, що він не був за кермом. ОСОБА_2 , який був в автомобілі, пояснив, що позивач не є водій, водія вже не має, позивач є власником автомобіля. 
У позовній заяві позивач вказує, що він не був зупинений під час руху автомобіля, доказів його керування транспортним засобом немає. Відповідач не з`ясував дату, час та в якому саме місці позивач керував автомобілем, пояснення ОСОБА_1 до уваги не взяті та не спростовані. Тому, позивач вважає таку постанову протиправною, яка підлягає скасуванню. 
Ухвалою від 15.12.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, де заперечив проти задоволення позову, оскільки винесена постанова за вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, є правомірною. 
Зі змісту постанови вбачається, що 09.11.2025 о 09 год. 00 хв. по автодорозі «с. Хутір Мокляки-селище Ємільчине», Звягельського району Житомирської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , без посвідчення водія відповідної категорії, а саме будучи позбавленим Ємільчинським районним судом від 10.03.2025 права керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1 а Правил дорожнього руху України (далі - Правила). 
Відповідно до п.п. 2.1 а, б Правил, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони — технічний талон). У зв?язку з порушенням вищевказаних норм, поліцейським відділення поліції №1 (смт. Ємільчине) Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області сержантом поліції Таргонським Андрієм Віталійовичем винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 гривень. 
Причиною звернення працівників поліції до ОСОБА_1 , стало порушення ним вимог Правил дорожнього руху України та звернення на спецлінію «102» УОАЗОР ГУНП в Житомирській області щодо скоєння ДТП. Так. 09.11.2025 о 09 год. 19 хв. до відділення поліції №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області надійшло анонімне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду на автодорозі «с. Хутір Мокляки-селище Ємільчине». За участі «Volkswagen Passat», у якому перебувають 3 чоловіків, що перебувають у стані алкогольного сп?яніння, яке зареєстроване до ЄО зазначеного вище підрозділу поліції від 09.11.2025 за №4305. По прибуттю на місце події працівниками зазначеного вище наряду поліції установлено, що громадянин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , допустив ДТП у результаті чого його автомобіль отримав механічні ушкодження. Також у подальшому було установлено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 10.03.2025. У зв?язку із цим стосовно позивача було винесено оскаржувану постанову за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а також складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Поліцейський розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства.
Вважає, що пояснення позивача, викладені ним в позовній заяві, щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, є спробою уникнути встановленої законом адміністративної відповідальності. Вимоги позивача вважає безпідставними та необґрунтованими.
Ухвалою суду від 22.01.2026 клопотання позивача про виклик свідків задоволено, у судове засідання викликано свідків та відкладено розгляд справи.
У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю. Вказали, що позивач не був за кермом. Поліцейський при складанні постанов не брав до уваги клопотання ОСОБА_1 про надання можливості ознайомитися з відеозаписами, чинився психологічний тиск на позивача. Просили визнати протиправною та скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку.
Предметом спору в даній справі є правомірність рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за КУпАП, обов`язковою умовою якої є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів п.1 ст.247 КУпАП України).
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР), та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 2.1. а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частиною четвертою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 317-1 КУпАП, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. При цьому вказаною нормою закону передбачено початок строку, з якого особа вважається такою, що позбавлена права керування транспортним засобом.
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6117216 від 09.11.2025, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн.
Підставою прийняття вказаної постанови слугувало те, що 09.11.2025 о 09 год. 00 хв. по автодорозі «с. Хутір Мокляки-селище Ємільчине», Звягельського району Житомирської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , без посвідчення водія відповідної категорії, а саме будучи позбавленим Ємільчинським судом від 10.03.2025 року права керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1 а Правил дорожнього руху України.
09.11.2025 о 09 год 19 хв до відділення поліції №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області надійшло анонімне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду на автодорозі «с. Хутір Мокляки-селище Ємільчине» за участі «Volkswagen Passat», у якому перебувають 3 чоловіків, що перебувають у стані алкогольного сп?яніння, яке зареєстроване до ЄО зазначеного вище підрозділу поліції від 09.11.2025 за №4305 (а.с.24).
По прибуттю на місце події працівниками зазначеного наряду поліції встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , перебуває за кермом автомобіля, який потрапив у ДТП, у результаті чого отримав механічні ушкодження.
Також у подальшому було установлено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами постановою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 10.03.2025.
Факт того, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність такої постанови та про позбавлення його права керування транспортними засобами строком на один рік, ним не оспорюється.
На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, поліцією до відзиву було долучено 8 відеофайлів, аналізуючи які, на думку суду, безсумнівно є всі підстави вважати, що твердження позивача про те, що він не порушував правила дорожнього руху, суперечать дійсним обставинам справи. На відео зафіксовано реальні події, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити дійсні обставини справи.
Відео 8 розпочинається з 09 год 42 хв 09.11.2025, де видно на узбіччі дороги пошкоджений автомобіль, до якого підходять поліцейські, стукають в автомобільне скло, за кермом сидить ОСОБА_1 , він спить. Поліцейські будять його, просять вийти з автомобіля.
Відео 1 розпочинається з 09 год 53 хв год 09.11.2025, біля автомобіля стоять молоді чоловіки , один чоловік з пляшкою алкоголю в руках.
Протягом всіх відеозаписів ОСОБА_1 свою причетність до скоєння ДТП заперечує, вказуючи, що за кермом його автомобіля був інший чоловік, який пішов. На неодноразові, численні вимоги поліцейського назвати ім`я цього чоловіка він відмовився, супроводжуючи розмову нецензурною лайкою. 
ОСОБА_1 зазначає, що просто сидів за кермом та спав, прийшов до автомобіля пішки, коли дізнався, що сталося ДТП.
Інші учасники ДТП зазначали, що їхали вони зі швидкістю 170 км/год, ніби на дорогу вибігла косуля, і вони попали в канаву. Поліцейський просив їх назвати ім`я та прізвище саме того водія, хто був за кермом автомобіля, на що молоді чоловіки зазначали, що «якийсь там водій».
Те, що відеозапис поліцейських розпочинається з моменту, коли автомобіль уже перебував нерухомо на узбіччі дороги серед поля, не спростовує факту його попереднього руху. Про рух автомобіля до зупинки об`єктивно свідчать наявність механічних пошкоджень, відсутність будь-яких даних про стаціонарне перебування автомобіля в місці події до моменту фіксації, натомість наявні сліди події (пошкодження, положення авто), які логічно пояснюються саме рухом.
За таких обставин, твердження позивача про нерухомий стан автомобіля і не керування ним не відповідає дійсним обставинам справи. Окрім того, такі його твердження спростовуються також копіями протоколів поліцейського відносно позивача серії НОМЕР_2 та №507916 від 09.11.2025 та за ст.124 та ч.2 ст.130 КУпАП.
Свідки, допитані у судовому засіданні, заперечують факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . Вказують, що вони їхали автомобілем з великою швидкістю, щось вискочило на дорогу і автомобіль занесло. За кермом автомобіля перебував ОСОБА_3 , який пішов за допомогою. А ОСОБА_1 , коли дізнався про пошкодження його автомобіля, прийшов пішки до транспортного засобу, сів за кермо і заснув.
Суд критично оцінює покази свідків, які є друзями позивача, на момент вчинення ДТП перебували в астомобілі, що підтверджено відеозаписами, та не заперечувалося ними.
Суд вважає покази такими, що надані з метою допомоги позивачу уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Твердження позивача про порушення поліцейським процедури притягнення його до адміністративної відповідальності, суд вважає безпідставними та спростованими оглянутими відео.
При цьому, будь-яких провокативних дій зі сторони поліцейських, чи якогось упередженого ставлення з психологічним тиском до ОСОБА_1 на відео не зафіксовано.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення поліцейськими вимог закону при здійсненні відеозапису, що може бути підставою для його виключення з числа доказів у розумінні ст. 251 КУпАП.
Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні позивача до адміністративної відповідальності.
Разом з тим, зважаючи на те, що відносно позивача наявні на розгляді адмінматеріали про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.ст. 130, 124 КУпАП, суд розцінює позицію позивача щодо оскаржуваної постанови як вибрану ним стратегію захисту з метою подальшого уникнення адміністративної відповідальності.
Аналізуючи наведені обставини, суд доходить переконання, що позиція ОСОБА_1 про невизнання своєї вини обумовлена розумінням безповоротності накладення адміністративного стягнення та бажанням його уникнути.
Оскаржувана постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з урахуванням права позивача на участь у процесі прийняття рішення, і порушень цих принципів встановлено не було. Так, вона містить відомості про найменування органу та посадової особи, який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження.
Наведені у спірному рішенні суб`єкта владних повноважень відомості є цілком достатніми та вказують про обґрунтованість акта індивідуальної дії.
Встановлено, що поліцейським були використані і вичерпані усі необхідні засоби доказування для фіксування події правопорушення.
Судом встановлено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.126 КУпАП складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, при цьому розмір штрафу відповідає санкції ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Разом із тим, суд вважає, що розбіжність в годинах вчинення адміністративного правопорушення, зазначених в графі 5 оскаржуваної постанови (12:37:18 та 09:00 год), на що вказує представник позивача, пояснюється технічною помилкою та містить формальний характер, що не впливає на правомірність винесеної постанови. 
Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог ПДР України, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 11.09.2018 по справі №826/11623/16, від 14.08.2018 по справі №826/15341/15 та постанові від 24.12.2019 у справі № 459/1801/17, яка в силу приписів ч. 5 ст.242КАС України є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Отже, зроблені в постанові розбіжності не є тим дефектом адміністративного акта, що впливає на зміст прийнятого рішення.
Відтак, суд вважає, що доводи позивача зводяться до незгоди із оскаржуваною постановою відповідача та зазначеними у ній фактичними обставинами адміністративного правопорушення, оскільки позивачем не доведено протиправність оскаржуваної постанови відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАС України).
Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений ст.71 КАС України, розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Проте позивачем не спростовано факту вчинення ним адміністративного правопорушення 09.11.2025.
Переконливих доводів, підтверджених відповідними доказами, які б давали суду ставити під сумнів обставини, викладені в постанові, наведено не було, а тому порушень вимог закону поліцейським під час її складання не вбачається.
В підсилення своєї правової позиці, суд звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, який у своєму рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» наголошував, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки водіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
За наведених обставин, суд вважає, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованим, прийнятим на підставі, у межах повноважень та у визначений законом спосіб, накладене відповідачем адміністративне стягнення обране у виді та розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 126 КУпАП. Відтак, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх необгрунтованістю.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень. Отже, працівники органів і підрозділів Національної поліції при розгляді справ про адміністративні правопорушення діють від імені органів Національної поліції, а тому вони не наділені самостійною процесуальною правоздатністю в рамках розгляду даної категорії справ.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про Національну поліцію» систему поліції складають: - центральний орган управління поліцією; - територіальні органи поліції. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЗУ «Про національну поліцію» територіальні органи поліції як юридичні особи публічного права … Територіальні органи поліції утворює Кабінет Міністрів України.
Оскаржувана постанова винесена поліцейським відділення поліції №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області сержантом поліції Таргонським Андрієм Віталійовичем, який є працівником органу Національної поліції.
Одним із відповідачів у справі зазначено Таргонського А.В., який не є суб`єктом владних повноважень (юридичною особою публічного права працівником якої винесено оскаржувану постанову).
В даному випадку належним відповідачем у справі є лише Головне управління Національної поліції в Житомирській області, як суб`єкт владних повноважень, а поліцейський відділення поліції №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області сержант поліції Таргонський Андрій Віталійович не є належним відповідачем.
Належним відповідачем в даній категорії справ повинен бути суб`єкт владних повноважень, а саме орган, який таке стягнення застосував (виніс постанову).
Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 742/2298/17 від 17 вересня 2020 року, згідно з яким, належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган, який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.
Тому, даний факт є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні пред`явлених позовних вимог до відповідача - поліцейського відділення поліції №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області сержанта поліції Таргонського Андрія Віталійовича.
Правовий висновок щодо обґрунтованості відмови у позові, пред`явленого до неналежного відповідача, зроблено також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц.
Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 205, 241-246, 286, 268-271 КАС України, суд 
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського відділення поліції №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області сержанта поліції Таргонського Андрія Віталійовича, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 )
Відповідачі: Головне управління Національної поліції в Житомирській області (вул. Старий Бульвар, 5/37, м. Житомир, 10008, код ЄДРПОУ 40108625)
Поліцейський відділення поліції №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області сержант поліції Таргонський Андрій Віталійович (вул.. І.Франка, 3а, м. Звягель, Звягельський район, Житомирська область)
        Суддя  		 Т.  Г.  Корсун