Провадження № 1-кп/582/39/26

Справа № 582/308/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"26" березня 2026 р.
Недригайлівський районний суд Сумської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , 
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в с-щі Недригайлів матеріали кримінального провадження № 12025200470000516 від 02.07.2025 за обвинувальним актом стосовно 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сакуниха, Недригайлівського району Сумської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, пенсіонера, особи з інвалідністю 3 групи, раніше не судимого, 
за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, разом з угодою про примирення, 
УСТАНОВИВ:
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не посягати на права та свободи, честь та гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 79 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
Відповідно до ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи несуть кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо земельної ділянки.
Відповідно до ч. 1 ст. 112 Земельного кодексу України, охоронні зони створюються:
а) навколо особливо цінних природних об`єктів, об`єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів;
б) уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів, для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.
Відповідно до ст. 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті, у тому числі прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.
Згідно ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Частиною 1 ст. 61 Земельного Кодексу України передбачено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.
Згідно ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.
Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.
Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського і внутрішнього водного транспорту.
Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.
У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.
У порушення вищевказаних вимог законодавства у невстановлений слідством час і день восени 2024 року в ОСОБА_5 , який достовірно знав про відсутність відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у його власність або надання у користування земельної ділянки комунальної власності в межах с. Сакуниха, Роменського району Сумської області на території Недригайлівської ОТГ, яка межує із земельною ділянкою кадастровий номер 5923585700:04:000:1005 і знаходиться в охоронній зоні прибережної захисної смуги руслового ставу річки Сакуниха (площа 0,6 га), на якій знаходяться, виник умисел, направлений на самовільне її зайняття, шляхом засівання с/г культурою «озима пшениця».
Реалізуючи задумане у невстановлений слідством час і день восени 2024 року ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, самовільно, без належного оформлення права власності, права користування чи оренди на землю та їх державної реєстрації, здійснив самовільне зайняття несформованої земельної ділянки комунальної власності площею 0,1197 га з географічними координатами 50.763392, 33.859145 в охоронній зоні прибережної захисної смуги руслового ставу річки Сакуниха (площа 0,6 га) в межах с. Сакуниха, Роменського району Сумської області на території Недригайлівської ОТГ, що межує із земельною ділянкою кадастровий номер 5923585700:04:000:1005 (належить ОСОБА_6 ), шляхом засівання за допомогою невстановленої сільськогосподарської техніки с/г культурою «озима пшениця».
Таким чином, ОСОБА_5 спричинив територіальній громаді Недригайлівської селищної ради Роменського району Сумської області матеріальну шкоду, яка згідно довідки - розрахунку становить 425,38 грн.
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 197-1 КК України, як самовільне зайняття земельної ділянки, яка віднесена до земель в охоронних зонах. 
Відповідно до вимог ст. 471 КПК України, 13.03.2026 між представником потерпілого та обвинуваченим досягнуто угоди про примирення, яку сторони просили розглянути та затвердити, відповідно якої ОСОБА_5 повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 197-1 КК України.
Згідно угоди про примирення, ОСОБА_5 , як обвинувачений, та представник потерпілого, дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 197-1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою визнав, підтвердив викладені обставини, щиро розкаявся у вчиненому. 
Враховуючи, що представник потерпілого та обвинувачений досягли угоди про примирення, підписали її, при чому обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин та між сторонами досягнута домовленість про призначення обвинуваченому покарання - суд, з`ясувавши думку прокурора, який не заперечував щодо затвердження угоди про примирення, думку представника потерпілого та обвинуваченого, які просили затвердити угоду про примирення, розглядає кримінальне провадження з обвинувальним актом відповідно до положень ст. 468 - 475 КПК України, та розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, виходить з наступного.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні суду пояснив, що він повністю розуміє наслідки укладення угоди про примирення і згоден з призначеним покаранням. З`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатись самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені п.1 ч.1 ст. 473 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані у разі затвердження угоди судом (ч. 5 ст. 474 КПК України).
Представник потерпілого пояснила, що їй зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України та просить затвердити зазначену угоду.
Суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди про примирення, укладена угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дій, будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.
Узгоджені сторонами (представником потерпілого та обвинуваченим) вид та міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, умови даної угоди не суперечать вимогам діючого кримінального процесуального законодавства.
Таким чином, на виконання вимог ст. 474 КПК України, судом з`ясовано обставини, що дозволяють впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним. 
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що угоду про примирення, укладену між представником потерпілого та обвинуваченим, належить затвердити, а ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України з призначенням останньому узгодженої сторонами міри покарання.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 370-373, 394, 468, 469, 471, 473-476 КПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Угоду про примирення, укладену 13.03.2026 між представником потерпілого ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 12025200470000516 від 02.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 197-1 КК України, затвердити.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Сумського апеляційного суду через Недригайлівський районний суд Сумської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. 

Суддя: ОСОБА_1