П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/17691/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Халімоненкова М. В. Місце ухвалення рішення: м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого – Лук`янчук О.В.
суддів – Бітова А.І.
– Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 січня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить: 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в перерахунку пенсії №155350022853 від 30.04.2025. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7- 1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, із зарахуванням до спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. “е” - “ж” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, періоду роботи з 02.09.1986 по 08.09.1989 та у подвійному розмірі періодів роботи з 26.09.1994 по 29.07.2002 та з 01.08.2002 по 01.11.2009.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 24.04.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як працівнику охорони здоров`я, на день її призначення. Управлінням винесено рішення від 30.04.2025 №155350022853 про відмову у виплаті грошової допомоги, у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного стажу як працівника охорони здоров`я на дату призначення пенсії за віком.
Позивач вказує на те, що період роботи з 02.09.1986 по 08.09.1989 в Обласній дитячій клінічній лікарні м. Одеси, на посаді медсестри гематологогічного відділення не враховано до спеціального стажу, а підстави такого не врахування не зазначено. Вважає, що періоди роботи з 26.09.1994 по 29.07.2002 та з 01.08.2002 по 01.11.2009 підлягають зарахуванню у подвійному розмірі. Оскільки вона досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV, на день досягнення пенсійного віку працювала в медичному закладі охорони здоров`я комунальної форми власності на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, та мала відповідний загальний страховий стаж, в тому числі достатній спеціальний страховий стаж на таких посадах, і до цього не отримувала будь-яку пенсію, вона має право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 січня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в перерахунку пенсії №155350022853 від 30.04.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, у подвійному розмірі за положеннями ст.60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, періоди роботи з 26.09.1994 по 29.07.2002, з 01.08.2002 по 01.11.2009.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.04.2025 про призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7- 1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 968,96 грн. сплаченого судового збору.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Стаж позивача, як працівника охорони здоров`я на дату права складає 27 років 6 місяців. Отже, оскільки у позивача відсутній необхідний стаж роботи на спецпосадах відсутнє право на нарахування та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058
Також вказує, що з 01.01.2004 набрав чинності Закон № 1058, яким не передбачаються пільги у вигляді зарахування стажу в подвійному розмірі для посад, на яких працював Позивач, з 01.01.2004 відсутні законні підстави для обчислення стажу Позивача в подвійному розмірі.
Зазначає, що ст. 60 Закону № 1788 вочевидь суперечить положенням ст. 24 Закону № 1058 в порядку обчислення страхового стажу, такі положення не можуть бути застосовані.
Посилається на те, що згідно із пенсійним законодавством України прийняття рішень про поновлення виплати пенсії, про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії та визначення її розміру відноситься виключно до компетенції Пенсійного фонду.
Вказує, що судом першої інстанції було стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 968,96 грн. сплаченого судового збору, що також суперечить нормам чинного законодавства
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Одеській області та з 08.01.2025 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (надалі - Закон № 1058). 
Позивач 24.04.2025 звернулась до Головного управління щодо перерахунку пенсії з метою до призначення у зв`язку з додатково наданими документами та виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058. 
Відповідачем на підставі заяви та наданих документів було винесено Рішення №155350022853 від 30.04.2025 про відмову в перерахунку пенсії. У рішенні зазначено, що за результатами розгляду документів (паспорт, ідентифікаційний код, довідки про стаж, витяг з реєстру страхувальників, даних ОК-5) не виявлено підстав щодо проведення перерахунку, оскільки стаж працівника охорони здоров`я на дату права складає 27 років 6 місяців.
Як вбачається із розрахунку стажу (Форма РС-право), до страхового стажу позивача зараховані такі періоди роботи: з 01.09.1982 по 24.08.1983; з 01.09.1983 по 01.09.1986 (Навчання у вищих/ середн.НЗ); з 02.09.1986 по 08.09.1989 (Прац.охорони здор. (посади із пост.909)); з 09.09.1989 по 30.06.1990 (Навчання у вищих/ середн.НЗ); з 01.07.1990 по 08.08.1990 (Догляд за дитин. до 3 років); з 09.08.1990 по 24.10.1990 (Прац.охорони здор. (посади із пост.909)); з 25.10.1990 по 04.11.1990 (Догляд за дитин. до 3 років); з 05.11.1990 по 27.07.1991 (Прац.охорони здор. (посади із пост.909)); з 01.08.1991 по 20.09.1994 (Прац.охорони здор. (посади із пост.909)); з 21.09.1994 по 25.09.1994 (Догляд за дитин. до 3 років); з 26.09.1994 по 29.07.2002 (Молдова); з 01.08.2002 по 31.12.2003 (Прац.охорони здор. (посади із пост.909)); з 01.01.2004 по 08.07.2021 (Прац.охорони здор. (посади із пост.909)); з 09.07.2021 по 31.01.2025 (Прац.охорони здор. (посади із пост.909)). Період з 01.10.1988 по 31.08.1989 зарахований у подвійному розмірі. Усі інші – із кратністю 1.
Також, відповідно до листа Головного управління ПФУ в Одеській області №1500-0307-8/98126 від 28.05.2025 період роботи з 01.08.2002 по 31.12.2003 до страхового та спеціального стажу в подвійному розмірі не враховано оскільки заявниця працювала в обласному центрі екстреної медичної допомоги дітям КУ “Одеської обласної дитячої клінічної лікарні” міста Одеси при цьому назва відділення де вона працювала відсутня. При призначенні пенсії до страхового та спеціального стажу роботи враховано період роботи з 26.09.1994 по 29.07.2002 в Республіці Молдова на підставі записів трудової книжки. До страхового стажу при призначенні пенсії за віком враховані всі періоди роботи відповідно записам трудової книжки
Вважаючи рішення відповідача №155350022853 від 30.04.2025 протиправним та наявним у неї права на призначення їй грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій, із зарахуванням до спеціального стажу періоду роботи з 02.09.1986 по 08.09.1989 та у подвійному розмірі періодів роботи з 26.09.1994 по 29.07.2002 та з 01.08.2002 по 01.11.2009, -позивач звернулася до суду із позовом.
Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, виходив з того, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.60 Закону №1788-ХІІ, до спеціального стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років у подвійному розмірі за положеннями ст.60 Закону №1788-ХІІ підлягають зараховуванню періоди роботи позивача з 26.09.1994 по 29.07.2002 та з 01.08.2002 по 01.11.2009, а тому прийшов до висновку, що у частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, у подвійному розмірі періодів роботи з 26.09.1994 по 29.07.2002 та з 01.08.2002 по 01.11.2009 - позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. “е” - “ж” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, періоду роботи з 02.09.1986 по 08.09.1989, суд прийшов до висновку, що згідно встановлених обставин, період роботи з 02.09.1986 по 08.09.1989 зараховано, а відтак зазначив, що у вказаній частині права позивача не є порушеними та не підлягають захисту судом, а тому у їх задоволенні слід відмовити.
Також зазначив, що враховуючи те, що суд дійшов висновку про протиправність висновків пенсійного органу щодо безпідставності зарахування до страхового та спеціального стажу позивача у подвійному розмірі за положеннями ст.60 Закону №1788-ХІІ періодів роботи з 26.09.1994 по 29.07.2002 та з 01.08.2002 по 01.11.2009, та про необхідність зарахування такого стажу, оскаржуване рішення не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційних скарг колегія суддів виходить з наступного.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.
Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону № 1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно частини четвертої статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До набрання чинності Законом № 1058 умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначав Закон № 1788.
Статтею 60 Закону № 1788 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах, у закладах (відділеннях) по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Прикінцевими положеннями Закону № 1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до статті 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами пунктів 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відтак, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Так, з згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 07.09.1982 ОСОБА_1 була зайнята у наступні періоди на таких посадах:
№13 - 26.09.1994 – прийнята у Тираспольську міську дитячу лікарню на посаду лікаря педіатра 7 інфекційного відділення (Наказ №177 від 26.09.1994);
№14 – 01.02.1996 – переведена лікарем реаніматологом (Наказ №15 від 01.02.1996);
№15 – 01.07.1996 - переведена лікарем анестезіологом реаніматологом у відділення анестезіології (Наказ №76 від 01.07.1996);
№16 – 27.02.1998 – присвоєна друга кваліфікаційна категорія лікаря анестезіолога –реаніматолога (наказ №61 від 27.02.1998);
№17 – 29.07.2002 – звільнена за власним бажанням ст. 36 КЗпП МСРР по догляду за дитиною до 14 років (наказ №115 від 29.07.2002).
Також трудова книжка НОМЕР_1 від 07.09.1982 містить записи Комунальної установи “Обласна дитяча клінічна лікарня” м. Одеси №18-20, згідно яких ОСОБА_1 :
№18 – 01.08.2002 – зарахована на посаду лікаря –анестезіолога в обласний центр невідкладної медичної допомоги дітям (наказ №107 від 26.07.2002);
№19 – згідно наказу МОЗ України від 19.12.1997 посада лікаря –анестезіолога змінена на посаду лікаря –анестезіолога дитячого;
№20 – 01.11.2009 - переведена на посаду виконуючої обов`язки завідуючої обласним центром невідкладної медичної допомоги дітям, лікарем анестезіологом дитячим (наказ №238 від 27.10.2009).
Також, вищенаведені періоди роботи позивачки підтверджуються довідкою Комунального некомерційного підприємства “Одеська обласна дитяча клінічна лікарня” №02/01-18/47 від 01.04.2025, відповідно до якої згідно наказу від 26.07.2002 року №187 ОСОБА_1 була прийнята на посаду лікаря-анестезіолога обласного центру екстреної медичної допомоги дітям комунальної установи “Обласна дитяча клінічна лікарня” м. Одеси з 01.08.2002 року. Переведена на посаду виконуючої обов`язки завідуючої обласного центру екстреної медичної допомоги дітям, лікаря-анестезіолога дитячого відповідно наказу від 27.10.2009 року №238 з 01.11.2009 року, що вірно зазначено судом першої інстанції.
При цьому, відповідач не заперечує наявність у позивача стажу роботи працівника охорони здоров`я у спірні періоди та зарахував цей стаж до страхового стажу позивача, однак пенсійний орган заперечує проти подвійного зарахування стажу з єдиної підстави - набрання чинності 01.01.2004 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який не містить положень аналогічних ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Суд звертає увагу на те, що для зарахування медичному працівнику стажу у подвійному розмірі необхідно враховувати специфіку місця роботи працівника, а не посади, що він обіймав.
Так, наказом Міністерства охорони здоров`я України № 303 від 08.10.1997 проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.
Згідно з роз`ясненнями, наданими Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28.05.2002 № 10.02.11/450 та від 21.06.2002 № 02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.60 Закону №1788-ХІІ, до спеціального стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років у подвійному розмірі за положеннями ст.60 Закону №1788-ХІІ підлягають зараховуванню періоди роботи позивача з 26.09.1994 по 29.07.2002 та з 01.08.2002 по 01.11.2009.
Так, у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення», вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22.12.2021 у справі №688/2916/17, від 27.02.2020 у справі №462/1713/17.
Абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Крім того, редакція статті 60 Закону № 1788-XII є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє дію її приписів.
З аналізу вищезазначеного, суд дійшов висновку, що передбачене статтею 60 Закону № 1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.
Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною судом касаційної інстанції у постановах від 11.12.2018 у справі № 310/385/17, від 23.01.2019 у справі № 485/103/17, від 04.12.2019 у справі № 689/872/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Тому застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
Аналогічна правова позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20.
За таких обставин, доводи відповідача щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивачки в подвійному розмірі спірних періодів її роботи в Комунальній установі “Обласна дитяча клінічна лікарня” м. Одеси є безпідставними та такими, що ґрунтуються на не правильному тлумаченні норм чинного законодавства.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що позовні вимоги підлягають захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, у подвійному розмірі періодів роботи з 26.09.1994 по 29.07.2002 та з 01.08.2002 по 01.11.2009 року.
Стосовно позовних вимог позивача визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в перерахунку пенсії №155350022853 від 30.04.2025 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити їй грошову допомогу, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7- 1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011р. №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок №1191).
Відповідно до п.2 Порядку №1191 до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е», пункту «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. №909.
Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі Порядок №1191) передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України №1058 та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Згідно п. 7 Порядку № 1191, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Схожі спірні відносини вже розглядалися Верховним Судом, зокрема, у постанові від 15.06.2022р. у справі №200/854/19-а Верховний Суд зазначив, що норму пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:
- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її, право на зазначену грошову допомогу втратили);
- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.
У постановах від 22.02.2024р. у справі №260/323/20, від 21.03.2024р. у справі №580/2737/23 правовідносини у якій є подібними, Верховний Суд зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах, досягненням пенсійного віку, працюючи на цих роботах, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із оскаржуваного рішення №155350022853 від 30.04.2025 позивачу відмовлено у призначенні грошової допомоги у розмірі 10 пенсій як працівнику охорони здоров`я у зв`язку із недостатністю стажу. У рішенні зазначено, що за результатами розгляду документів (паспорт, ідентифікаційний код, довідки про стаж, витяг з реєстру страхувальників, даних ОК-5) не виявлено підстав щодо проведення перерахунку, оскільки стаж працівника охорони здоров`я на дату права складає 27 років 6 місяців. 
В свою чергу, суд першої інстанції правомірно вказав, що враховуючи протиправність висновків пенсійного органу щодо безпідставності зарахування до страхового та спеціального стажу позивача у подвійному розмірі за положеннями ст.60 Закону №1788-ХІІ періодів роботи з 26.09.1994 по 29.07.2002 та з 01.08.2002 по 01.11.2009, та про необхідність зарахування такого стажу страховий страж позивача підлягає перерахунку.
Таким чином, враховуючи висновки суду про необхідність зарахування відповідачем вказаних періодів роботи позивача до страхового та спеціального стажу у подвійному розмірі та віднесення законодавцем обрахунку страхового стажу до повноважень пенсійного органу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача від 24.04.2025 про призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, з урахуванням висновків суду.
При цьому, суд першої інстанції ухвалюючи рішення таким способом не втрутився у дискреційні повноваження пенсійного органу та вказав про те, що такі дії відносяться до дискреційних повноважень, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Крім того, колегія суддів критично відноситься до твердження апелянта про необґрунтованість стягнення з ГУПФ України в Одеській області витрат по сплаті судового збору з посиланням на ст. 73 Закону №1058-IV, оскільки процесуальні правовідносини з приводу розподілу судових витрат регулюються ст. 139 КАС України, яка, стосовно цих правовідносин, є спеціальної правової нормою і тому підлягає застосуванню.
Згідно п.1 ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлений 10 березня 2026 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук 

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова