Справа № 493/943/25 
Провадження № 1-кп/493/81/26 

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м.Балта Одеської області
Балтський районний суд Одеської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в судовому засіданні в м. Балта кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12021168180000101, 
про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Центральний Верхнекетського району Томської області російської федерації, громадянина України, не одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, з середньою освітою, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 КК України,
за участі сторін кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 та її представника – адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 12.07.2021 близько 18:00 години, перебуваючи у приміщенні молочного блоку, що розташований за адресою: Одеська область, Подільський район, село Оленівка, вулиця Анатолія Висоцького, 64, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_6 один удар долонею правої руки та один удар долонею лівої руки в область голови, чим спричинив останній фізичний біль, від яких вона втратила свідомість та впала на підлогу, після чого ОСОБА_3 умисно наніс ОСОБА_6 невстановленим в ході досудового розслідування тупим предметом або невстановленими частинами тіла декілька ударів в область тулуба справа, чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді синця на спині справа та закритих переломів 5,6-го правих ребер по передній пахвовій лінії зі зміщенням відламків, із розвитком правостороннього пнемо-гемотораксу. 
Ушкодження у вигляді закритих переломів 5,6 ребер справа за своїм характером і перебігом зазвичай призводять до розладу здоров`я на строк понад трьох тижнів (більше ніж 21 день) та за цим критерієм, відповідно до п. п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Такими своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, тобто заподіяв умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Прокурор в судовому засіданні вказав на доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Просив призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. 
Потерпіла в судовому засіданні просила призначити обвинуваченому покарання з реальним відбуттям, заявлений нею позов задовольнити в повному обсязі.
Представник потерпілої в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання у межах санкції інкримінованого злочину, цивільний позов задовольнити повністю.
Обвинувачений вину визнав частково, а саме тільки в тому, що він наніс тільки два удари потерпілій по голові, однак більше ударів потерпілій він не наносив, цивільний позов не визнав.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засідання свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково, повідомивши суду, що точної дати він зараз не пам`ятає, але не заперечив, що це могло бути 12.07.2021, близько 18:00 години в приміщенні молочного блоку за адресою: АДРЕСА_2 , між ним та потерпілою дійсно був конфлікт, під час якого він завдав їй лише два удари долонею в область голови з лівого та правого боку, по ділянці в області грудей він не завдавав їй ударів. За те що вдарив потерпілу жалкує. 
Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_6 підтвердили свідки та сама потерпіла.
Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , повідомила, що її співмешканець ОСОБА_3 біля 17:00 год. 12.07.2021 року прийшов за нею на роботу у приміщення молочного блоку ПП «Левчик», в с. Оленівка, щоб забрати її додому. Почав сваритися із ОСОБА_6 , штовхнув її, а потім вдарив її рукою в обличчя, вона почала його царапати, він її відштовхнув і знову наніс удар долонею в обличчя, свідок розвернулась і побігла до дітей, що було далі між ними не бачила.
Також свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що 12.07.2021 року самого конфлікту між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не бачили, оскільки в цей час були в магазині, який знаходиться поруч із молочним блоком. Бачили тільки як після конфлікту потерпіла ОСОБА_6 плакала та в неї було червоне лице. 
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_11 повідомив суду, що ОСОБА_6 12.07.2021 приблизно о 02.00 годині приступила до роботи в якості контролера та спільно з ним збирала молоко по селах та розраховувалась із людьми грошима за здане молоко, в неї було нормальне самопочуття, на стан здоров`я не скаржилася. Сиділа в машині біля нього, часто виходила і заходила в машину. Він не бачив, щоб ОСОБА_6 кульгала на ногу. Самого конфлікту між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 він не бачив.
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що 12.07.2021 року приблизно о 01.30 год. ОСОБА_11 заїхав по неї і вони поїхали забирати молоко. Вона сиділа весь час на моторі в автомобілі. Приїхали приблизно о 13-14 год. до молочного блоку ПП «Левчик» в с. Оленівка. Біля 18:00 год. вона брала аналіз молока з останньої машини. До працівниці ОСОБА_8 прийшов її співмешканець ОСОБА_3 почав сваритися з нею, вона відвернулася від нього, що робити аналіз з останньої ємності з молоком, він завдав їй перший удар рукою в голову, потім другий удар також завдав по голові. Вона втратила свідомість і впала. Коли отямилася, то побачила як ОСОБА_3 піднімає її. Вона відчула біль в грудях і попри стіну пішла до вбиральні за холодною водою, щоб привести себе до тями. Після цього відчула, що їй важко дихати, вийшла з приміщення молочного блоку і пішла додому, звідки подзвонила до ОСОБА_12 і вона прислала машину під керуванням ОСОБА_13 , щоб поїхати в лікарню. Щоб знеболити біль, вона приймала таблетки. Коли їхала в Балтську лікарню, то відчувала біль в грудях. В лікарні зробили рентген грудної клітки, але переломів не було виявлено. Декілька днів погано себе почувала. В аптеці купила лікарство, що знімає біль, і приймала його. 19.07.2021 року зробила повторно рентген, який показав переломи 5-6 ребер справа. Цивільний позов підтримала та пояснила, що протиправними діями обвинуваченого їй було заподіяно моральну шкоду, оскільки вона змушена була лікуватися, були порушені нормальні життєві зв`язки, вона мала життєві незручності, перенесла душевні страждання, негативні переживання.
Вказані обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_6 та його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується крім показань потерпілої, свідків, іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.
Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань вказує, що 13.07.2021 зареєстровано кримінальне провадження №12021168180000101 за заявою ОСОБА_6 про нанесення їй ОСОБА_3 12.07.2021 року тілесних ушкоджень (а.с.165).
Заявою ОСОБА_6 від 12.07.2021 року, в якій вона просить притягнути до відповідальності ОСОБА_3 , який 12.07.2021 року заподіяв їй тілесні ушкодження (а.с.96).
З висновку експерта №43 від 13.07.2021 року вбачається, що у ОСОБА_6 виявлено синець на спині справа та підтверджений рентгенологічно перелом 6-го правого ребра по задній пахвинній лінії в проекції синця. Синець та перелом виникли від дії тупого предмета з подовженою контактуючою поверхнею. Синє-багряний колір, чіткі границі синця, відсутність рентгенологічних від 12.07.2021 р. ознак зрощення і початкові ознаки зрощення від 26.07.2021 р вказують на те, що вони могли виникнути в термін вказаний потерпілою, тобто 12.07.2021р. Закрита травма грудної клітки у вигляді перелому 6-го правого ребра з синцем, не викликала небезпечних для життя явищ, але потребує для свого загоєння (зрощення) більше 21-го дня, тому згідно П 2.2.1. в «ПРАВИЛ судово-медичного ушкоджень визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (а.с.98).
Дослідженою медичною карткою стаціонарного хворого встановлено, що ОСОБА_6 перебувала на лікуванні з 20.07.2021 по 28.07.2021 з діагнозом закрита травма грудної клітки, переломи III-IV ребер справа. Правосторонній гемо-пневмоторакс (а.с.103-109).
Згідно висновку судово-медичної комісійної експертизи №256 від 06.04.2022 ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у виді синця на спині справа та закритих переломів 5, 6-го правих ребер по передній пахвовій лінії із зміщенням відламків, вказані тілесні ушкодження могли утворитись 12.07.2021 року. Ушкодження у виді синця на спині справа відноситься до легких тілесних ушкоджень, а закриті переломи 5, 6-го правих ребер до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (а.с.134-143).
Протоколами проведення слідчого експерименту від 04.01.2024 року та відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 підтверджується, як ОСОБА_3 наносив їй 12.07.2021 року тілесні ушкодження. На відеозаписі проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 відсутні ознаки здійснення на неї психологічного впливу з боку допитувача або інших можливих присутніх поза фокусом відеокамери (а.с.153-157).
Протоколом огляду місця події та фототаблицями до нього, з яких вбачається, що досліджувалося приміщення молочного блоку за адресою: АДРЕСА_2 , в якому відбулося сварка між потерпілою та обвинуваченим. На місці бійки відсутні будь-які тупі предмети на які могла б упасти потерпіла. (а.с.164-171).
Згідно висновку судово-медичної комісійної експертизи №142 від 22.04.2024 тілесні ушкодження установлені висновком судово-медичної комісійної експертизи №256 від 06.04.2022 у ОСОБА_6 утворилися в результаті дії тупих предметів, судити про групові особливості яких на підставі наявних даних не має можливості. За своїм характером перелічені ушкодження могли утворитися внаслідок ударів тупим предметом так і внаслідок удару об тупі предмети при падінні. Проте враховуючи дані слідчого експерименту від 04.01.2024 за участю ОСОБА_6 , слід дійти висновку, що в умовах падіння на лівий бік з положення стоячи потерпіла не могла отримати переломи правих ребер (а.с.175-187). 
Згідно висновку судової психологічної експертизи №24-4317 від 07.08.2024 під час аналізу відеозапису слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 виявлені такі особливості психологічного (емоційного) стану підекспертної (відповідно до її поведінкових та емоційних реакцій): на початку слідчої дії (до пригадування безпосередньої події) пані ОСОБА_14 не проявляє ознак, які б вказували на її нервування, відчуття тривоги або дискомфорту. Під час згадування деталей події та дій підозрюваного, емоційні прояви ОСОБА_6 стали більш інтенсивніші, спостерігалися ознаки стурбованості, нервування, напруженості, образи. В окремих епізодах (зокрема під час розповіді про спричинені тілесні ушкодження) пані ОСОБА_14 намагалася стримати сльози (спостерігалося тремтіння голосу, почервоніння очей та їхня вологість). Вбачається відповідність емоцій (їх прояву) до психологічного сенсу ситуації, про яку розповідає підекспертна. Психологічна характеристика комунікативної діяльності ОСОБА_6 під час проведення за її участю слідчої дії від 04.01.2024 така: висока гучність мови, швидкий темп мовлення. Високий рівень діалогової активності та ініціативності. Підекспертна надавала розгорнуті та детальні відповіді, супроводжувала свою розповідь невербальною демонстрацією. Наявні яскраві пантомімічні ознаки згадування окремих деталей подій нанесення їй тілесних ушкоджень з боку підозрюваного. Відсутні ознаки стороннього впливу на комунікативну діяльність досліджуваної, завчених фраз, читання тексту тощо. Відсутні ознаки протиріч у вербальній і невербальній комунікації підекспертної. Натомість ОСОБА_6 активно демонструє впевненість у власних спогадах, самостійно виправляє хибні припущення слідчого. Заперечує окремі його висловлювання, які не вкладаються в бачення нею розвитку подій. Відсутні розбіжності у семантичній побудові промови. У поведінці ОСОБА_6 відсутні психологічні особливості, що властиві для несамостійного відтворення нею подій під час проведення за її участю слідчого експерименту від 04.01.2024.
Вказані висновки судових експертиз повністю співвідносяться із свідченнями потерпілої ОСОБА_6 , які вона дала в судовому засіданні. Покази потерпілої при проведенні слідчого експерименту підтвердив у своєму висновку №256 від 06.04.2022 року експерт.
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , вчинений ним в умовах очевидності. При цьому потерпіла та свідок ОСОБА_8 вказують на ОСОБА_3 , як на особу, яка вчинила побиття потерпілої. 
Досліджуючи обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення суд, прийшов до висновку що умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій виник після їх словесної сварки і одразу розпочав побиття потерпілої.
Обвинувачений діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду здоров`ю іншій особі. Вказана правова позиція викладена у Постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 квітня 2014 року у справі № 5-13кс14.
Невизнання обвинуваченим кількості та механізму заподіяних ударів, не спростовують факту отриманих потерпілою середньої тяжкості тілесних ушкоджень внаслідок ударів, які заподіяні обвинуваченим. Окрім цього, покази обвинуваченого спростовуються дослідженими судом доказами, а саме протоколом проведення слідчого експерименту та висновками експертів, які узгоджуються між собою та відповідають показам потерпілої. 
Відповідно до ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Судовий розгляд проводився відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , якому висунуте обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України відповідно до обвинувального акту, прокурор під час судового розгляду не змінив обвинувачення та не висунув додаткове, водночас суд позбавлений можливості вийти за його межі у бік його збільшення, тому клопотання потерпілої про перекваліфікацію дій обвинуваченого із ч.1 ст.122 КК України на ч.2 ст.122 КК України, яка погіршує становище обвинуваченого, не підлягає задоволенню.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у порядку ст. 94 КПК України, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості та сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за вище встановлених обставин, та вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Що стосується характеристики особи обвинуваченого, то слід зазначити що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, за характером неврівноважений, запальний, спільно із співмешканкою виховує двох малолітніх дітей, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не знаходиться. 
В силу ст.66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутні.
В силу ст.67 КК України, обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом встановлено - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. 
При цьому не залишається поза увагою суду і те, що ОСОБА_3 спричинив тілесні ушкодження жінці, яка за своєю фізіологією є слабшою від нього та являється особою похилого віку, при цьому маючи явну перевагу у силі наносив удари у життєво важливі частини тіла, а саме по голові та в області грудей.
Суд акцентує увага і на тому, що після скоєного протиправного діяння по відношенню до потерпілої, спричинивши їй фізичні ушкодження, у останнього не виникло відчуття провини перед жінкою та суспільством, і ОСОБА_3 до останнього не розкаявся у вчиненому та належним чином не вибачився перед потерпілою, не вжив жодних заходів для відшкодування шкоди, завданої злочином.
Судом враховується висновок досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, із якої вбачається, за можливе виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк, із застосуванням пробаційної програми «Подолання агресивної поведінки» для сприяння у обвинуваченого контролю за власними емоціями та знаходження шляхів вирішення проблем без застосування насильницьких дій. У витягу з оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення визначено рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_3 як високий.
З урахуванням принципу індивідуалізації покарання та особи обвинуваченого, який хоч винуватість у вчиненому злочині визнав частково, втім щиро не розкаявся, ступеня тяжкості даного кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, за наявності обтяжуючої обставини, суд погоджується з пропозицією прокурора та вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.122 КК України у вигляді обмеження волі, з його реальним відбуванням, оскільки таке покарання буде відповідати безпосередній його меті, та буде необхідним й достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України суд не вбачає.
Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст.50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.
З приводу заявленого цивільного позову суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Потерпіла-цивільний позивач ОСОБА_6 просить стягнути на її користь з обвинуваченого ОСОБА_3 кошти для відшкодування моральної шкоди в порядку ст.1167 ЦК України. В своєму позові потерпіла просить стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 200000 (двісті тисяч) гривень.
Вимоги ст.1167 ЦК України передбачають, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 1, 3 ст. 23 ЦК).
Ст.3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язані із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язані ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі.
Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди.
Судом встановлено та доведено зібраними по кримінальному провадженню доказами вину обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями обвинуваченого (цивільного відповідача) та завданою потерпілій (цивільному позивачу) моральною шкодою, адже у потерпілої ОСОБА_6 в результаті кримінального правопорушення були порушені нормальні життєві зв`язки, вона мала життєві незручності, перенесла душевні страждання, негативні емоції і переживання, пов`язані з ушкодженням здоров`я та поганим самопочуттям, певний час перебувала на стаціонарному лікуванні, витрачала значний час та докладала додаткові зусилля для відновлення звичайного способу життя. 
Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що відшкодування моральної шкоди не повинно бути засобом збагачення, а має ґрунтуватися на принципах розумності, справедливості та з врахуванням призначеного судом покарання, що впливатиме на реальну можливість обвинуваченого відшкодувати завдану шкоду, суд приходить до висновку про необхідність і доцільність часткового задоволення позовних вимог про стягнення з обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_3 на користь потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_6 моральної шкоди в сумі 40000,00 гривень. Дану суму суд вважає достатньою і співмірною понесеним потерпілою стражданням і скоєному кримінальному правопорушенню, та в повній мірі відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості.
У відповідності до ч.2 ст.124 КПК України, процесуальні витрати по справі за проведення судової психологічної експертизи у розмірі 15145,60 грн. слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.
Речові докази по справі відсутні.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.371, 374, 375 КПК України, суд 

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня прибуття до визначеного уповноваженим органом з питань пробації виправного центру або затримання у разі неприбуття до виправного центру або ухилення від отримання припису уповноваженого органу з питань пробації.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави витрати за проведення судової психологічної експертизи у розмірі 15145,60 грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 40 000 (сорок тисяч) грн. відшкодування завданої моральної шкоди. Взадоволенні решти позовних вимог відмовити.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Балтський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору та потерпілій.

СУДДЯ