Справа № 456/18/25 Головуючий у 1 інстанції: Гула Л. В. 
Провадження № 22-ц/811/3026/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 березня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,
суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,
секретар Іванова О.О.,
з участю:представника позивачки ОСОБА_1 -адвоката Мазура В.В., представника Львівської обласної прокуратури –Мацюри Я., представника ГУ НП у Львівській області Гій У.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги представника ОСОБА_1 -адвоката Мазура Василя Васильовича та Львівської обласної прокуратури на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області 18 серпня 2025 року у справі №456/18/25 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа на стороні відповідачів Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури

в с т а н о в и в :

03 січня 2024 року представник ОСОБА_1 – адвокат Мазур Василь Васильович, звернувся до суду з позовом до Львівської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури. просив стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 000 000 грн моральної шкоди та 217 000 грн витрат на правову допомогу, поклавши судові витрати на відповідачів.
Позовна заява мотивована тим, що 21 грудня 2016 року Стрийським ВП ГУ НП у Львівській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016140130002648 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за фактом спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень ОСОБА_3 .
27.12.2016 старшим слідчим Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Яцурою Л.С. за погодженням прокурора Стрийської місцевої прокуратури Ткачишин І.В. повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні нею злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
Ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду від 30.12.2016 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду від 30.12.2016 ОСОБА_4 направлено до КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» для проведення стаціонарної комплексної психолого-психіатричної експертизи терміном на 28 днів.
ОСОБА_4 обвинувачувалася в тому, що 20 грудня 2016 року близько 20 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні коридору житлового будинку за місцем свого проживання, що за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Сихів, захищаючись від активного нападу ОСОБА_3 , який тримав у одній руці дерев`яну палицю (топорище), а в іншій кухонний ніж, діючи умисно, взявши в руки дерев`яну швабру, після того й дерев`яне поліно, почала наносити йому численні удари по руках, спині та голові. Внаслідок нанесених ОСОБА_4 ударів ОСОБА_3 було заподіяно тілесні ушкодження, з якими він був госпіталізований у реанімаційне відділення Стрийської ЦРЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих травм помер.
23 лютого 2017 року за результатами розслідування кримінального провадження №12016140130002648 старшим слідчим Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Яцурою Л.С. за погодженням прокурора Стрийської місцевої прокуратури Ткачишин І.В. складено обвинувальний акт за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. 27.02.2017 вказаний обвинувальний акт скеровано до Стрийського міськрайонного суду для його розгляду по суті.
15 квітня 2021 року під час розгляду кримінального провадженні в суді прокурором у порядку ст. 338 КПК України змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення, в якому раніше обвинувачувалася ОСОБА_4 , з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України.
21 грудня 2022 року за результатами розгляду справи № 456/624/17 Стрийським міськрайонним судом ухвалено вирок, яким ОСОБА_4 визнана невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ст.124 КК України та виправдана на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України.
21 грудня 2022 року Стрийським міськрайонним судом у справі № 456/624/17 постановлено окрему ухвалу, якою встановлено неналежну організацію органами досудового розслідування та органами прокуратури своєї роботи та їх несумлінне ставлення до виконання своїх обов`язків під час розслідування кримінального провадження № 12016140130002648, що потягло за собою невиправдану тяганину при розгляді справи в суді та суттєве порушення вимог кримінально-процесуального законодавства і порушення прав та законних інтересів сторін. Суд зазначив, що ОСОБА_4 понад шість років перебувала в стані невизначеності щодо своєї долі, очікуючи справедливого та законного завершення розгляду кримінального провадження. Львівським апеляційним судом постановлено ухвалу від 13 вересня 2023 року, якою такий вирок і окрему ухвалу суду залишено без змін, а апеляційні скарги прокурора та потерпілої – без задоволення.
В подальшому, за результатами розгляду касаційних скарг прокурора 06 червня 2024 року Верховним Судом ухвалено постанову про залишення без змін ухвали Львівського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року, а касаційної скарги прокурора - без задоволення.
ОСОБА_5 перебувала під слідством та судом з 27.12.2016 до 06.06.2024, тобто 7 років 5 місяців і 11 днів.
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 644800,00 грн та витрати на правову допомогу, понесені під час розгляду кримінального провадження № 12016140130002648 від 21.12.2016 в розмірі 50000 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Судовий збір компенсовано за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення суду оскаржили представник ОСОБА_1 - адвокат Мазур Василь Васильович та Львівська обласна прокуратура.
Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Мазур В.В. мотивована тим, що рішення суду є незаконним в частині визначення розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, а також розміру витрат на професійну правничу допомогу в межах кримінального провадження. Визначаючи розмір моральної шкоди судом не було надано належної оцінки тому, що ОСОБА_4 була поміщена до психіатричного закладу в КЗ ЛОР «Львівська обласна психіатрична лікарня», для проведення психіатричної експертизи на 28 діб, з метою визначення стану її осудності, на підставі ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2016 року у справі 456/3985/16-к. В психіатричному закладі до позивача застосовувались медичні препарати, які негативно впливали на стан її здоров`я, вона постійно перебувала в тривожному стані, почуття страху не полишають її і по цей час. Позивач тривалий час відчувала себе психічно надломленою людиною від згадки про перебування в психіатричному закладі. Двоє малолітніх дітей позивачки у зв`язку з тривалим періодом часу вимушеного перебуванням під слідством та судом, були позбавлені належної уваги та утримання з боку матері. Протягом періоду незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачка не могла належно працевлаштуватись, оскільки за першим викликом була зобов"язана з"являтись до слідчого, прокурора та суду. Судом не наведено належних доводів, що сума моральної шкоди 3 000 000 грн є невиправдано завищеною і може свідчити про намір позивача безпідставно збагатитись за рахунок держави.
Щодо визначення судом розміру витрат на професійну правничу допомогу в межах кримінального провадження, що ОСОБА_1 має право на повне відшкодування шкоди, у тому числі, відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання юридичної допомоги і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону. В межах кримінального провадження ОСОБА_1 було витрачено 217000 грн за надання їй правової допомоги. Визначаючи судом першої інстанції до стягнення розмір витрат на правову допомогу не було враховано тривалість надання правової допомоги – понад 80 місяців, кількість судових засідань – 69. З погляду розумного стороннього спостерігача видається очевидним, що з урахуванням тривалості кримінального переслідування особи (6 років), а також обсягу часу/робіт, які були затрачені адвокатом на надання правової допомоги позивачу в межах кримінального провадження, з урахуванням середніх ринкових цін на послуги адвоката у такій категорії справ, грошова сума компенсації витрат на правову допомоги в розмірі 217000,00 грн. відповідає такій засаді як розумність і не викликає сумнівів у реальності таких витрат та їх співмірності. Суд не мав обгрунтованих підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які понесла позивач в межах кримінального провадження. Судом жодним чином не мотивовано чи відповідатиме в даному випадку засадам розумності визначена сума на правову допомогу у розмірі 50 000 грн. Просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2025 року змінити, стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету на користь ОСОБА_1 , відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 000 грн та витрати на правову допомогу, понесені під час розгляду кримінального провадження № 12016140130002648 від 21.12.2016 в розмірі 217 000 грн. В решті рішення суду просить залишити без змін.
Апеляційна скарга Львівської обласної прокуратури мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Позивач, звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, повинен довести, що внаслідок протиправних дій останньому була заподіяна моральна шкода, зазначити, у чому вона проявлялася, а також обґрунтувати розмір її відшкодування. Не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Звертає увагу на висновки Верховного Суду зроблені у постановах від 20.03.2019 у справі № 918/203/18 та від 28.10.2020 у справі № 904/3667/19, про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданою шкодою. Саме лише задоволення скарги щодо неправомірності дій працівників правоохоронного органу не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями працівників (посадових осіб) такого органу та завданою шкодою. Причинний зв`язок (як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди) між протиправною поведінкою та шкодою проявляється у тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою, а розмір відшкодування, наведений в рішенні суду першої інстанції, є необгрунтованим і безпідставним. Судом першої інстанції при обрахунку розміру моральної шкоди порушено вимоги матеріального права, а саме: ст. 23 ЦК України, згідно якої при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості та не застосовано положення ч. 2 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1600 грн. При розрахунку суми виплати морального відшкодування потрібно брати за основу розмір мінімальної заробітної плати саме 1600 грн, а не 8000 грн. У матеріалах справи відсутній обґрунтований розрахунок суми, яку просить стягнути позивач.
Щодо розміру витрат на правову допомогу понесену в кримінальному провадженні, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, заявлений представниками позивачів до відшкодування розміру правової допомоги є явно завищеним. Визначений судом розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн є неспівмірними зі складністю справи, витраченого часу, обсягу наданих послуг та виконаних робіт та не відповідає принципу справедливості.
Львівська обласна прокуратура просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2025 року та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Представник позивача-адвокат Мазур В.В. подав відзив на апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури. У відзиві зазначає, що безпідставними є доводи прокуратури про те, що для розрахунку необхідно брати суму 1600грн. Звертає увагу, що Конституційний суд України у своїх рішеннях неодноразово наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про державний бюджет України на кожний рік , є спеціальним , обумовленим положеннями п.1 частини 2 ст. 92 Основного закону України , а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших Законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати, а також встановлювати інше (додаткове )законодавче регулювання відноси, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України , а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання , передбачених у спеціальних законах , суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України. Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів , що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни у вказаний закон не вносилися, а отже ч.2 ст.8 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» не підлягає застосуванню. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у справах №707/564/24 та №710//228/24. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Головне управління Національної поліції у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мазур В.В. У відзиві зазначає, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги. Вважає, що лише факт перебування під досудовим розслідуванням виключає наявність підстав для стягнення моральної шкоди. Визначена позивачем сума моральної шкоди в розмірі 3 000 000 грн. є неспівмірною, недоведеною і необґрунтованою, спрямована на здійснення збагачення за рахунок коштів Державного бюджету. 
Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу , вважає, що надані позивачкою докази є неналежними та не підтверджують судових витрат у заявленому розмірі. Просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мазур В.В. залишити без задоволення. 
У відзиві на апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури - Головне управління Національної поліції у Львівській області зазначає, що лише факт перебування під досудовим розслідуванням виключає наявність підстав для стягнення моральної шкоди. Звертає увагу, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб органів дізнання , досудового слідства , прокуратури, сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Вважає, що позивач не надала належних доказів,які підтверджують понесення моральної шкоди та понесення витрат на правову допомогу. Просить апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури задовольнити. 
Львівська обласна прокуратура у відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мазур В.В. зазначає, що з доводами апеляційної скарги не погоджується та просить відмовити у її задоволенні. Стверджує, що наявність шкоди , її характер та розмір має бути обґрунтована та доведена, водночас до позовної заяви не долучено жодного доказу на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань. Щодо витрат на правову допомогу, то вважає, що гонорар адвоката має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мазур В.В. залишити без задоволення, а рішення суду скасувати та відмовити у позові повністю. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.
Судом встановлено такі обставини. 
21.12.2016 Стрийським ВП ГУ НП у Львівській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016140130002648 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за фактом спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_3 . 
27.12.2016 старшим слідчим Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Яцурою Л.С. за погодженням прокурора Стрийської місцевої прокуратури Ткачишин І.В. повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні нею злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.  Ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду від 30.12.2016 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. 
Ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду від 30.12.2016 ОСОБА_4 направлено до КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» для проведення стаціонарної комплексної психолого-психіатричної експертизи терміном на 28 днів. 
23.02.2017 за результатами розслідування кримінального провадження № 12016140130002648 старшим слідчим Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Яцурою Л.С. за погодженням прокурора Стрийської місцевої прокуратури Ткачишин І.В. складено обвинувальний акт за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. 27.02.2017 вказаний обвинувальний акт скеровано до Стрийського міськрайонного суду для його розгляду по суті.
15.04.2021 під час розгляду кримінального провадженні в суді прокурором у порядку ст. 338 КПК України змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення, в якому раніше обвинувачувалася ОСОБА_4 , з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України.
21.12.2022 за результатами розгляду справи № 456/624/17 Стрийським міськрайонним судом Львівської області ухвалено вирок, яким ОСОБА_4 визнана невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ст. 124 КК України та виправдана на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України.
21.12.2022 Стрийським міськрайонним судом Львівської області в справі № 456/624/17 постановлено окрему ухвалу, адресовану керівнику Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, керівнику Стрийської окружної прокуратури, керівнику ГУ НП у Львівській області, керівнику Львівської обласної прокуратури та керівнику Офісу Генерального прокурора для вжиття відповідних заходів реагування щодо недопущення порушення вимог кримінального процесуального законодавства, усунення подібних порушень у майбутньому, а також про притягнення винних осіб до передбаченої законом відповідальності. Вказаною окремою ухвалою судом установлено неналежну організацію органами досудового розслідування та органами прокуратури своєї роботи та їх несумлінне ставлення до виконання своїх обов`язків під час розслідування кримінального провадження № 12016140130002648, що потягло за собою невиправдану тяганину при розгляді справи в суді та суттєве порушення вимог кримінального процесуального законодавства і порушення прав та законних інтересів сторін. Суд зазначив, що ОСОБА_4 понад шість років перебувала в стані невизначеності щодо своєї долі, очікуючи справедливого та законного завершення розгляду кримінального провадження. 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року за результатами розгляду апеляційних скарг прокурора Стрийської окружної прокуратури Львівської області Касприка П.С. та потерпілої ОСОБА_6 - вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року та окрему ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року в справі № 456/624/17 залишено без змін, а апеляційні скарги прокурора та потерпілої – без задоволення .
В подальшому, за результатами розгляду касаційної скарги прокурора 06.06.2024 Верховним Судом ухвалено постанову про залишення без змін ухвали Львівського апеляційного суду від 13.09.2023, а касаційної скарги прокурора - без задоволення.
11.03.2023 ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану в місті Стрию Стрийського району Львівскої області уклали шлюб, який зареєстрований за актовим записом № 77, прізвище ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_1 . Проведено заміну документів, що підтверджують особу .
Зважаючи на викладене, суд встановив, що ОСОБА_1 перебувала під слідством і судом з 27 грудня 2016 року (повідомлення позивачці про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) до 13 вересня 2023 року (набрання виправдувальним вироком Стрийського міськрайонного суду від 21 грудня 2022 року законної сили) тобто 6 років 8 місяців і 18 днів (80 місяців і 18 днів). 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи моральну шкоду в розмірі 644800,00 грн., суд виходив з того, що здійснення зазначеного вище кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , а саме: притягнення її до кримінальної відповідальності та в подальшому виправдання у зв`язку з недоведеністю її винуватості, свідчить про незаконні дії посадових осіб органів державної влади, зокрема органів досудового слідства та прокуратури, які ініціювали вказане провадження. Загалом кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 тривало більше шести років, протягом цього часу проводились слідчі дії, судовий розгляд вказаного кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанцій, що негативно вплинуло на її життя. Таким чином, були порушені нормальні життєві зв`язки ОСОБА_1 , остання змушена була доводити свою невинуватість, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір шкоди, суд врахував конкретні обставини даної справи, характер незаконних дій працівників органу прокуратури та досудового слідства, ступінь негативного впливу на життя позивачки, факт безпідставного кримінального переслідування, тривалість кримінального провадження з 27.12.2016 по 13.09.2023 (понад 80 місяців), вимоги розумності, справедливості, а також співмірності, та дійшов висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід визначити в сумі 644800,00 грн., що буде достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призвести до збагачення позивачки за рахунок держави. При визначенні саме такого розміру відшкодування моральної шкоди, суд врахував висновки Верховного Суду у подібних правовдіносинах та норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції. 
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень 
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).
Згідно із статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Так, відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.
Визначаючи строк перебування позивачки під слідством і судом, суд першої інстанції правильно зазначив, що його початком є 27 грудня 2016 року (день повідомлення про підозру), а останнім днем є 13 вересня 2023 року (день набрання вироком законної сили), тобто ОСОБА_1 перебувала під слідством і судом 80 місяців та 18 днів.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із того, що з 01 січня 2025 року відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», місячний розмір мінімальної заробітної плати встановлений в сумі 8 000,00 грн. 
Такий висновок суду відповідає наведеним вище нормам Закону і правовим висновкам Верховного Суду, які відповідно до ст.263 ЦПК України є обов`язковими для застосування. 
Доводи апеляційної скарги сторони позивача про те, що такий розмір є мінімальним та не відповідає вимогам справедливості, оскільки судом не враховано, що у ході досудового розслідування позивачка була поміщена до психіатричного закладу в КЗ ЛОР «Львівська обласна психіатрична лікарня», для проведення психіатричної експертизи на 28 діб на підставі ухвали слідчого судді від 30 грудня 2016 року у справі № 456/3985/16-к, в психіатричному закладі до позивачки застосовувались медичні препарати,які негативно впливали на стан її здоров`я, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки позивач не надала жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують зазначені обставини. Зокрема у справі відсутній висновок експертизи чи виписка, які б підтверджували, що позивачці призначались будь-які медичні препарати, а також медичні документи про те, що такі препарати негативно плинули на її здоров`я. 
Суд звертає увагу, що проведення психіатричної експертизи не передбачає лікування, а спрямоване лише на визначення психічного стану особи. Крім цього, позивачка мала право оскаржити ухвалу слідчого судді від 30 грудня 2016 року про направлення її для проведення стаціонарної комплексної психолого-психіатричної експертизи, однак матеріали справи не містять відомостей про те, що таке право було нею використане. 
Зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, розмір завданої ОСОБА_1 моральної шкоди визначений судом першої інстанції не більший ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призведе до її збагачення.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачка не надала жодних належних і допустимих доказів , які підтверджують її право на більш ніж мінімальний розмір моральної шкоди визначений законом.
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги Львівської обласної прокуратури про те, що підстав для стягнення в користь позивачки моральної шкоди немає.
Розмір відшкодування моральної шкоди визначений судом відповідно до статей 23, 1176 ЦК України, з врахуванням ступеня глибини та характеру душевних страждань позивачки, істотності вимушених змін у її житті, які полягали у необхідності захищати себе під час кримінального провадження, яке тривало більше шести років, з врахуванням принципів розумності та справедливості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. 
Врахувавши ступінь, глибину та характер душевних страждань позивачки, істотність вимушених змін у її житті, принципи поміркованості, розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визначення відшкодування моральної шкоди у розмірі 644800 грн., вказаний розмір не більший, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивачки як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Аналізуючи релевантну судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, Верховний Суд неодноразово роз`яснював про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому при вирішенні вказаної справи, суд правильно виходив із встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 8000,00 грн.
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 761/22531/23 (провадження № 61-7724св24), від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22 (провадження № 61-7696св24), від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23 (провадження № 61-8406св24), від 15 листопада 2024 року у справі № 336/2137/23 (провадження № 61-9291св24), від 19 грудня 2024 року у справі № 488/2561/21 (провадження № 61-8267св24).
Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено, однак суд може його збільшити з урахуванням конкретних обставин справи.
Однак яз зазначалося вище, підстав для збільшення такого розміру судом апеляційної інстанції не встановлено. Суд першої інстанції правильно врахував вимоги статей 77, 78, 89 ЦПК України та статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» при визначенні розміру моральної шкоди.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги Львівської обласної прокуратури про необхідність застосування до даних правовідносин ч.2 ст.8 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» з таких підстав.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях: від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.
Отже, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни у вказаний Закон не вносились.
Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.
Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачкою під час розгляду кримінальної справи.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.
Встановивши факт понесення витрат у зв`язку з наданням юридичної допомоги, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом.
Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи, не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Відповідні правові висновки викладені у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21).
При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04, § 268).
Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
У постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 306/1198/17 (провадження № 61-9263св19) Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21), від 26 серпня 2024 року у справі № 932/10156/21 (провадження № 61-26св24) та інших.
Вказана судова практика є незмінною.
Судом встановлено, що 26 грудня 2016 року між ОСОБА_4 (прізвище змінено на ОСОБА_8 ) та адвокатом Мазур В.В. укладено договір про надання правової допомоги, та додаток № 1 до цього договору.
Згідно з договором, адвокат за дорученням клієнта зобов`язався надавати правову допомогу шляхом усного та письмового консультування; надання роз`яснень з юридичних питань; складання необхідних процесуальних документів, скарг , клопотань, позовних заяв та інших документів, необхідних для надання правової допомоги клієнту; захист інтересів клієнта в суді; представництво клієнта в усіх органах та установах незалежно від форми власності та підпорядкування; інші дії , пов`язані з наданням правової допомоги , що не суперечить чинному законодавству. В свою чергу клієнт зобов`язався сплати гонорар за дії адвоката щодо надання правової допомоги й фактичні витрати пов`язані з виконанням цієї угоди. Оплата послуг визначена у п.5 договору , а також Додатком №1 до договору та становить 1200 грн. за одну годину фактично виконаної роботи. За участь адвоката в судовому засіданні у суді першої інстанції сторони визначили ціну в розмірі 2500 грн. за одне судове засідання, в суді апеляційної інстанції-3500 грн. за одне судове засідання та в суді касаційної інстанції 8000 грн. 
Згідно з актом виконаних робіт від 20 грудня 2024 року загальна сума витрат на правничу допомогу становить 217000 грн.
Відповідно до квитанції ОСОБА_1 оплатила , а ОСОБА_9 отримав 217000 грн. за надання правничої допомоги. 
Надаючи оцінку розміру судових витрат, понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу у зв`язку з розглядом кримінальної справи, суд першої інстанції врахував обсяг виконаних адвокатом робіт, через призму оцінки їх необхідності, та обґрунтував наявність підстав для зменшення заявленого представником до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 50 000,00 грн.
Колегія суддів погоджується з таким розміром, зважаючи на те, що суд першої інстанції оглядав кримінальне провадження та з врахуванням дійсності та необхідності виконаних адвокатом робіт, визначив зазначену суму. 
Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що суд безпідставно зменшив витрати на правову допомогу не підтверджені належними доказами, зокрема в матеріалах цивільної справи, яка розглядається, відсутні будь-які процесуальні документи складені адвокатом у кримінальній справі, що не дає змоги суду апеляційної інстанції оцінити їх складність та час необхідний для їх складення, а також докази участі адвоката у всіх судових засіданнях по кримінальній справі та їх тривалість. Сторона позивача не клопотала в суді апеляційної інстанції про витребування матеріалів кримінальної справи з метою надання оцінки правильності складеного акту та не надала жодних копій процесуальних документів складених у кримінальній справі, а також процесуальних документів, які підтверджують участь адвоката у судових засіданнях, що вказані в акті виконаних робіт. Не надано також доказів тривалості судових засідань(протоколи с/з, журнали с/з).
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що до акту виконаних робіт включені такі послуги, як написання адвокатських запитів у центри обслуговування абонентів, у прокуратуру, у ГУНП, написання скарг у прокуратуру, поїздка до м.Києва з 07.04.2019 по 09.04.2019, однак в матеріалах справи відсутні докази, які вказують на необхідність таких дій, також вказано як вид робіт аналіз та вивчення судової практики, однак це є безпосередніми обов`язками адвоката. 
Тому з врахуванням наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визначення розміру судових витрат на правову допомогу в сумі 50000 грн.  Такий розмір гонорару адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується суд апеляційної інстанції, правильно виходив із критерію реальності адвокатських витрат (встановив їх дійсність та необхідність, обсяг витраченого часу та їх вартість), критерію розумності розміру понесених витрат на правничу допомогу, у результаті чого дійшов обґрунтованого висновку, що сума у розмірі 50 000 грн відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт та є співмірною зі складністю справи та її обсягом.
З врахуванням наведеного, доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для зміни чи скасування рішення в цій частині також немає.
Суд першої інстанції врахував принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які передбачають, що обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу.
Оскільки доводи апеляційних скарг висновків судів першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, а тому колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційних скарг та залишення рішення суду без змін. 
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -адвоката Мазура Василя Васильовича залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення .
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області 18 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 10 березня 2026 року.

Головуюча суддя      Ю.Р. Мікуш

Судді:       Р.В. Савуляк 

М.М. Шандра