КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2026 року м. Київ справа №320/8007/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, в особі Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Міністерства юстиції України, в особі Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати повністю рішення (акт індивідуальної дії) дисциплінарної палати Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України від 19 квітня 2023 року № 3 про притягнення судового експерта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до судового експерта ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта № 1590 за експертною спеціальністю 11.1- дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності строком на 3 (три) місяці;
- зобов`язати Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України внести до адміністратора (Державного підприємства «Національні інформаційні системи») Реєстру атестованих судових експертів подання про виключення з Реєстру атестованих судових експертів запису про притягнення судового "експерта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта № 1590 за експертною спеціальністю 11.1 строком на 3 (три) місяці, здійсненого на підставі рішення дисциплінарної палати Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України від 19 квітня 2023 року № 3.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте з порушенням статей 8, 13 і 18 Європейської конвенції про захист прав людини, статті 58, пункту 22 статті 92 КонституціїУкраїни, абз. 4 пункту 7, абз. 3 пункту 9, пункту 13, розділу VI Положення про центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України, затвердженого наказом Міністерстваюстиції України від 03.03.2015 № 301/5.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Представник відповідача подано суду відзив на позов, в якому зазначено, що відповідачі при прийнятті спірного рішення діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Натомість доводи і вимоги ґрунтуються на надуманих позивачкою підставах та її власному розумінні, як обставин справи так і норм чинного законодавства.
20.08.2024 до суду надійшло заява від представника ОСОБА_2 про залучення його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Судом встановлено, що позивач має кваліфікацію судового експерта, що підтверджується свідоцтвом № 1590 від 28.03.2012, виданим на підставі рішення ЦЕКК Міністерства юстиції України, що дає їй право на проведення експертиз за експертними спеціальностями: 11.1.- дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку та звітності.
Судовими експертами Товариства з обмеженою відповідальністю «БМВС-ЕКСПЕРТ» у складі позивачки, було складено 04.08.2022 висновок експертів № 22-38/СЕЕ (далі - Висновок).
Зі змісту Висновку вбачається, що експертиза проведена за постановою на проведення експертизи від прокурора відділу Київської міської прокуратури Мацих Анатолія із супровідним листом №1148 від 15.07.2022 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №32020100000000324 від 18.06.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 191 КК України.
31.01.2023 представником ОСОБА_2 було подано до Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України скаргу на порушення нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності та методики проведення судово-економічної експертизи та складанні судовим експертом ТОВ «БМВС-ЕКСПЕРТ» Блажинською Т.О. висновку експерта №22-38/СЕЕ від 04.08.2022.
Рішенням № 3 Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України від 19.04.2023 вирішено притягнути судового експерта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосовано до судового експерта ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді тимчасового зупинення дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта № 1590 за експертною спеціальністю 11.1- дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності строком на 3 (три) місяці.
Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведені норми основного закону означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
При цьому, «на підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. «У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. «У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.
У свою чергу, частиною другою статті 2Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Тож, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.
При цьому, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.
Зокрема, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) (заява № 37801/97, пункт 36), вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
Разом з тим, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Окрім того, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
У взаємозв`язку з вищенаведеним суд визначає, що спірні правовідносини регулюються, окрім іншого, Конституцією України, Законом України від 25.02.1994 № 4038-XII «Про судову експертизу» (далі Закон № 4038-XII), Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерстваюстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (далі Інструкція № 53/5), Положенням про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експерті, затвердженим наказом Міністерстваюстиції України від 03.03.2015 № 301/5 (далі Положення № 301/5).
За приписами пунктів 14, 22 частини першої статі 92Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема; засади судової експертизи; засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.
Так, Закон № 4038-XII визначає правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об`єктивною експертизою, орієнтованою на максимальне використання досягнень науки і техніки.
За приписами статті 1Закону № 4038-XII судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Статтею 4 Закону № 4038-XII закріплені гарантії незалежності судового експерта та правильності його висновку.
Незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються:
визначеним законом порядком призначення судового експерта;
забороною під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в проведення судової експертизи;
існуванням установ судових експертиз, незалежних від органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду;
створенням необхідних умов для діяльності судового експерта, його матеріальним і соціальним забезпеченням;
кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків;
можливістю призначення повторної судової експертизи;
присутністю учасників процесу в передбачених законом випадках під час проведення судової експертизи.
Відповідно до статті 7Закону № 4038-XII судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
За приписами статті 7-1 Закону № 4038-XII підставою проведення судової експертизи є відповідне судове, рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 13Закону № 4038-XII незалежно від виду судочинства судовий експерт має право проводити на договірних засадах експертні дослідження з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, з урахуванням обмежень, передбачених законом.
Відповідно до статті 14цього Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин - складання висновку експертів від 04.08.2022) судовий експерт на підставах і в порядку, передбаченими законодавством, може бути притягнутий до юридичної відповідальності.
Організаційні засади, завдання та порядок діяльності Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, порядок розгляду питань дисциплінарної відповідальності судових експертів визначає Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів, що затверджене наказом Міністерстваюстиції України від 3 березня 2015 року №301/5.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Положення №301/5 Центральна експертно-кваліфікаційна комісія при Міністерстві юстиції України (далі - ЦЕКК) є колегіальним органом, що діє при Міністерстві юстиції України.
Одним із основних завдань ЦЕКК, згідно із підпунктом 7 пункту 2 розділу ІІ Положення №301/5 є розгляд питань щодо дисциплінарної відповідальності судових експертів.
Згідно із пунктом 3 розділу ІІ Положення №301/5 ЦЕКК діє у складі кваліфікаційної і дисциплінарної палат. Кваліфікаційна палата ЦЕКК виконує завдання, передбачені підпунктами 2-5 пункту 2 цього розділу. Дисциплінарна палата ЦЕКК виконує завдання, передбачені підпунктами 6, 7 пункту 2 цього розділу.
За правилами пункту 2 розділу VI Положення №301/5 процедура розгляду питань щодо дисциплінарної відповідальності судових експертів включає: розгляд питання щодо порушення дисциплінарного провадження; розгляд питання та прийняття рішення щодо дисциплінарної відповідальності судового експерта.
Таким чином, суд наголошує, що на момент складання Висновку експертів від 04.08.2022, стаття 14 Закону № 4038-XII не визначала видів дисциплінарних проступків експертів та відповідальності за їх вчинення.
Відповідні зміни до статті 14Закону № 4038-XII в подальшому були внесені Законом України лише 03.11.2022 № 2716-IX та набрали чинності з 01.01.2023.
Таким чином, до 01.01.2023, враховуючи положення пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України, будь-яким законом не визначалися види дисциплінарних порушень експертів та відповідальність за їх вчинення.
Так, вищевказана стаття в редакції, чинній на дату складання висновку експертів, передбачала, що судовий експерт на підставах і в порядку, передбаченими законодавством, може бути притягнутий до юридичної відповідальності.
Однак, ні в цій статті, ні в законі в цілому не передбачено діяння, які є дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.
Так, відповідно до пункту 22 статті 92Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.
Як зазначено в правовій позиції Конституційного Суду України викладеній в рішенні від 30 травня 2001 року №7-рп/2001 (справа про відповідальність юридичних осіб): «Наголошуючи на важливості гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, Конституція України встановила, що склад правопорушення як підстава притягнення особи до юридичної відповідальності та заходи державно-примусового впливу за його вчинення визначаються виключно законом, а не будь-яким іншим нормативно-правовим актом, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення, та бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (статті 58, 61, пункти 1, 22 частини першої статті 92 КонституціїУкраїни).
Системний аналіз викладених конституційних положень дає підстави дійти висновку, що за своїм змістом пункт 22 частини першої статті 92Конституції України спрямований не на встановлення переліку видів юридичної відповідальності. Ним визначено, що виключно законами України мають врегульовуватись засади цивільно-правової відповідальності (загальні підстави, умови, форми відповідальності тощо), підстави кримінальної, адміністративної та дисциплінарної відповідальності - діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями (основні ознаки правопорушень, що утворюють їх склад), та відповідальність за них. У такий спосіб Конституція України заборонила врегульовувати зазначені питання підзаконними нормативно-правовими актами та встановила, що лише Верховна Рада України у відповідному законі має право визначати, яке правопорушення визнається, зокрема, адміністративним правопорушенням чи злочином, та міру відповідальності за нього».
Отже, на підставі вказаної статті Конституції України та рішення Конституційного Суду України підстави (засади) юридичної відповідальності, а в контексті спірних правовідносин дисциплінарної, мають врегульовуватися виключно законами України.
Так, у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі №640/27721/20 сформовано правовий висновок, який полягає у неправомірності притягнення судового експерта до дисциплінарної відповідальності, адже за пунктом 22 статті 92Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.
Аналогічна правова позиція була в подальшому підтримана у постанові Верховного Суду від 07 липня 2023 року у справі №640/18335/20.
Частиною першою статті 36Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Відповідно до частини п`ятої статті 242КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частини шостої статті 13Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.
Так, на момент виникнення між сторонами у цій справі спірних правовідносин щодо складання експертами висновку від 04.08.2022, редакція статті 14Закону України «Про судову експертизу», визначала, що судовий експерт на підставах і в порядку, передбаченими законодавством, може бути притягнутий до юридичної відповідальності.
Процедура притягнення судового експерта до дисциплінарної відповідальності визначено Положенням про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерстваюстиції України від 3 березня 2015 року №301/5, яке прийнято в розвиток статті 14 указаного Закону.
Проте, ні у вказаній статті 14, ні в Законі України«Про судову експертизу» у цілому не передбачено (у редакції Закону, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) діяння, які є дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.
Тобто, Закон України«Про судову експертизу» не визначав діяння, які є дисциплінарними правопорушеннями (основні ознаки правопорушень, що утворюють їх склад). Не містить таких норм і Положення №301/5 в частині визначення діянь, за вчинення яких експерт міг би притягуватись до дисциплінарної відповідальності у виді попередження чи призупинення дії свідоцтва (на строк від 6 місяців і більше).
У контексті зазначеного, суд погоджується із доводом позивача щодо необхідності врахування правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30 серпня 2022 року у справі №640/27721/20 та від 07 липня 2023 року у справі №640/18335/20 у подібних правовідносинах.
За таких обставин, оскільки станом на момент складання висновку експертів від 04.08.2022 Закон України «Про судову експертизу» не містив норми, де б визначались діяння, які є дисциплінарними правопорушеннями (основні ознаки правопорушень, що утворюють їх склад), в той час як відповідно до пункту 22 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до позивача не може бути застосовано певний вид дисциплінарної відповідальності, який на момент вчинення діяння не був передбачений законом, позаяк це не відповідає пункту 22 статті 92 Конституції України з урахуванням тлумачення, наданого Конституційним Судом України в рішенні від 30 травня 2001 року №7-рп/2001.
Так, відповідно до пункту 1 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Отже, вирішуючи цей спір, суд повинен перевірити чи діяв відповідач під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.
Частини перша-третя статті 7 КАС України визначає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 7 КАС України якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
Отже, до спірних правовідносин не мають застосовуватись підпункт 2 пункту 12, підпункт 1 пункту 13 Розділу VI Положення №301/5, оскільки вони не відповідали вимогам пункту 22 статті 92Основного Закону України на момент складання спірного висновку експертів.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2147,20 грн.
Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Міністерства юстиції України.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати повністю рішення дисциплінарної палати Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України від 19 квітня 2023 року № 3 про притягнення судового експерта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до судового експерта ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта № 1590 за експертною спеціальністю 11.1- дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності строком на 3 (три) місяці.
Зобов`язати Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України внести до адміністратора (Державного підприємства «Національні інформаційні системи») Реєстру атестованих судових експертів подання про виключення з Реєстру атестованих судових експертів запису про притягнення судового "експерта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта № 1590 за експертною спеціальністю 11.1 строком на 3 (три) місяці, здійсненого на підставі рішення дисциплінарної палати Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України від 19 квітня 2023 року № 3.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (адреса: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13, код ЄДРПОУ: 00015622) сплачений судовий збір на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) у розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім гривень) 20 коп. 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.