П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/11840/24	

Перша інстанція: суддя Лісовська Н. В.,
повний текст судового рішення
складено 23.05.2025, м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Димерлія О.О.,
суддів – Лук`янчук О.В., Шляхтицького О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 у справі №400/11840/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:
16.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просить суд зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову винагороду у розмірі 70 000грн. за перебування у зоні бойових дій у період з 01.04.2024 по 17.09.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про те, що він має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 70 000грн. за перебування у зоні бойових дій у період з 01.04.2024 по 17.09.2024 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Відповідач з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими вказуючи, що в межах спірного періоду позивач не виконував завдань та не проходив службу на позиціях де передбачено виплату додаткової винагороди в розмірі 70000грн. Як стверджує відповідач, додаткову грошову винагороду ОСОБА_1 виплачено в повному обсязі. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 у справі №400/11840/24 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Приймаючи означене рішення окружний адміністративний суд вказав, що участь позивача у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, зокрема, з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії належним чином зафіксовані відповідними документами, а додаткову винагороду нараховано і виплачено згідно вимог чинного законодавства у належному розмірі.
Не погодившись із рішенням окружного адміністративного суду позивачем подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям у нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що він залучався до ведення оптичної розвідки на спостережному пункті артилерійського дивізіону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в смузі – Козацьке, Тополівка, Цукурки, Веселе. 
Скориставшись наданим, приписами чинного процесуального законодавства, правом Військовою частиною НОМЕР_1 до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач повністю погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 23.05.2025. Натомість, обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 уважає безпідставними.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, судом апеляційної інстанції установлено наступне. 
Зокрема, колегією суддів установлено, що 24.02.2022 відбулась повномаштабна військова агресія російської федерації на територію України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Президентом України 24.02.2022 видано Указ №69/2022 «Про загальну мобілізацію».
З матеріалів справи убачається, що в межах спірного періоду ОСОБА_1 військову службу проходив у Військовій частині НОМЕР_1 .
Уважаючи, що за час проходження військової служби ОСОБА_1 не в повному обсязі виплачено додаткову винагороду, яку передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», останній звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із відповідним запитом від 02.10.2024.
За наслідком розгляду такого звернення Військовою частиною НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 скеровано відповідь (лист від 16.11.2024 №3034), до якого додано довідку про розміри нарахованої та виплаченої додаткової винагороди №446 від 14.11.2024.
Уважаючи своє право порушеним ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою. 
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно із Указом Президента від 14.03.2022 № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та від 24.02.2022 №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №168, пунктом 1-1 якої, у редакції станом на 01.01.2024, установлено, що на період воєнного стану:
- військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;
- військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони;
- військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.
Надалі до постанови Уряду №168 неодноразово вносилися зміни, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України №419 від 12.04.2024, №714 від 18.06.2024.
Внаслідок таких змін пункт 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» викладено у наступній редакції: «Установити, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території противника військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань».
Колегія суддів вказує, що саме з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України №419 від 12.04.2024 (16.04.2024) у постанові Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 з`явилась одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) у разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території противника.
Така одноразова винагорода є відмінною від винагороди, передбаченої п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, та виплачується військовослужбовцям додатково. 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що передбачена п.1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень додатково виплачується військовослужбовцям лише у разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території противника військовослужбовцям.
Натомість, за наслідком дослідження наявних у матеріалах справи документів апеляційним адміністративним судом не встановлено виконання ОСОБА_1 у період з 01.04.2024 по 17.09.2024 визначених у п.1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 бойових (спеціальних) завдань та перебування на відповідних територіях.
З матеріалів справи убачається, що у період з 01.04.2024 по 17.09.2024 ОСОБА_1 брав участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, зокрема, з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, за що з урахуванням пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 йому було нараховано та виплачено додаткову винагороду у розмірі 100000 грн. та 30000 грн., а саме: 
- з 08.04.2024 по 30.04.2024 грошова винагорода 100000 грн. пропорційно 23 дням (наказ командира військової частини НОМЕР_2 з АГД від 09.05.2024 №336 (підстави - бойові розпорядження, журнали бойових дій та рапорти визначені в додатку));
- з 01.04.2024 по 07.04.2024 грошова винагорода 30000 грн. пропорційно 7 дням (наказ командира військової частини НОМЕР_2 з АГД від 26.05.2024 №382 (підстави - бойові розпорядження, журнали бойових дій та рапорти визначені в додатку));
- з 01.05.2024 по 31.05.2024 грошова винагорода 100000 грн. пропорційно 31 дням (наказ командира військової частини НОМЕР_2 з АГД від 13.06.2024 №439 (підстави - бойові розпорядження, журнали бойових дій та рапорти визначені в додатку));
- з 01.06.2024 по 30.06.2024 грошова винагорода 100000 грн. пропорційно 30 дням (наказ командира військової частини НОМЕР_2 з АГД від 13.07.2024 №530 (підстави - бойові розпорядження, журнали бойових дій та рапорти визначені в додатку));
- з 17.07.2024 по 31.07.2024 грошова винагорода 100000 грн. пропорційно 15 дням (наказ командира військової частини НОМЕР_2 з АГД від 12.08.2024 №600 (підстави - бойові розпорядження, журнали бойових дій та рапорти визначені в додатку));
- з 01.08.2024 по 08.08.2024 грошова винагорода 100000 грн. пропорційно 8 дням (наказ командира військової частини НОМЕР_2 з АГД від 16.09.2024 №724 (підстави - бойові розпорядження, журнали бойових дій та рапорти визначені в додатку));
- з 01.09.2024 по 17.09.2024 грошова винагорода 30000 грн. пропорційно 17 дням (наказ командира військової частини НОМЕР_2 з АГД від 11.10.2024 №834 (підстави - бойові розпорядження, журнали бойових дій та рапорти визначені в додатку)).
Як стверджує ОСОБА_1 , в межах спірного періоду він залучався до ведення оптичної розвідки на спостережному пункті артилерійського дивізіону « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходився в АДРЕСА_1 . 
З даного приводу суд апеляційної інстанції вказує, що смт.Козацьке Херсонської області (Новокаховська громада) звільнено Збройними Силами України від російських окупантів у листопаді 2022 року під час контрнаступу на правобережжі Херсонщини. Названий населений пункт знаходиться на правому березі Дніпра поруч із Каховською ГЕС.
Колегія суддів відмічає, що в період з 01.04.2024 по 17.09.2024 смт.Козацьке Херсонської області не знаходилось на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, не було тимчасово окупованою російською федерацією територією України, не відносилось до території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та території противника, а тому є безпідставним посилання в досліджуваній частині правовідносин. 
Є безпідставним довід скаржника про те, що підтвердженням права на додаткову винагороду у розмірі 70000 гри є витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №336 від 09.05.2024, № 439 від 13.06.2024, №530 від 13.07.2024, №600 від 12.08.2024, №724 від 16.09.2024, адже такі докази свідчать про наявність у позивача права на отримання додаткової винагороди, передбаченої п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, яку ОСОБА_1 і ця винагорода була виплачена.
Апеляційний адміністративний суд відхиляє посилання скаржника на бойове розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 №478 ДСК від 17.02.2025 про створення спостережного пункту “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, бойове розпорядження командира артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 №02/04 від 07.02.2024 та журнали бойових дій, оскільки такі докази не підтверджують виконання ОСОБА_1 завдань та перебування на одній із територій, які визначено пунктом 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.
Відтак, установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення окружним адміністративним судом було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 у справі №400/11840/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	О.В. Лук`янчук   О.І. Шляхтицький