РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року 	справа № 580/14414/25 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Янківської В.П.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
31 грудня 2025 року ОСОБА_1 подала позов до Міністерства оборони України, в якому просить:
1) визнати протиправною бездіяльність комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, щодо не розгляду на засіданні Комісії документів ОСОБА_1 щодо допризначення одноразової грошової допомоги за загиблого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спосіб, установлений законодавством;
2) зобов`язати комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , за результатами чого прийняти рішення відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”.
Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що у зв`язку зі смертю військовослужбовця – сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого (загиблого) ІНФОРМАЦІЯ_3 , Комісією Міністерства оборони України від 30.06.2023 року № 215/168, призначено допомогу в розмірі 7500000грн . В подальшому ці суми виплачувалися в розмірі меншому від частки з невідомих їй причин, та на запити адвоката надходили відповіді відповідача про причини зменшення суми, натомість Комісія затягувала розгляд документів у законодавчо передбачений спосіб, а тому позивачка вважає таке затягування протиправною бездіяльністю та просить зобов`язати відповідача винести законне рішення для захисту її прав як матері загиблого військовослужбовця.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі з розглядом справи без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що наявність чи відсутність права матері загиблого на ОГД не є предметом розгляду у даній справі та на даний час сплив трирічний термін для реалізації членам сім`ї загиблого права на ОГД.
Третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_4 у поясненнях від 20.01.2026 просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.
Позивачка ОСОБА_3 у зв`язку зі смертю військовослужбовця –сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 при виконанні обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини поблизу села Володимирівка, Волноваського району Донецької області, звернулася з метою одержання одноразової грошової допомоги до ІНФОРМАЦІЯ_5 ( третя особа у справі). 
За результатами розгляду її заяви комісією Міністерства оборони України від 30.06.2023 року № 215/168, призначено допомогу в розмірі 7500000грн.. На запит адвоката щодо призначення половини від законодавчо визначеної суми допомоги, надійшла відповідь ІНФОРМАЦІЯ_6 про те, що у загиблого є повнолітній син 1995 р.н.,, який також має право на отримання ОГД, відповідна частка допомоги нерозподілена і дана частина зарезервована.
У 2024 році виплати позивачці були зменшені з невідомих для неї причин та обставин.
23.05.2025 на адвокатський запит позивачці надійшла відповідь ІНФОРМАЦІЯ_7 , про те, що рішенням Дніпропетровського окружного адмінсуду від 25.11.2024 у справі 160/27167/24 визнано протиправним та скасоване рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою ОГД та компенсаційних сум № 25/д від 30.08.2024 в частині не призначення ОГД та повернення її документів на доопрацювання. Також рішенням Дніпропетровського окружного адмінсуду від 07.11.2023 у справі 160/22400/23 про часткове задоволення позовних вимог, та визнано протиправною бездіяльність щодо не розгляду заяви, надісланої 23.06.2023 на отримання ОГД у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, з яким заявниця ОСОБА_4 проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з вересня 2011 року до дня загибелі (смерті) військовослужбовця; зобов`язано розглянути заяву щодо призначення ОГД. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.02.2024 у справі № 160/22400/23 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення першої інстанції – без змін.
Натомість, з`ясувалося, що відповідь Головного управління соціальної підтримки МОУ була хибною в частині залишення судом апеляційної інстанції без змін судового рішення першої інстанції у справі № 160/27167/24, оскільки рішенням суду апеляційної інстанції було скасоване попереднє рішення та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 ..
Головне управління соціальної підтримки МОУ у листі від 12.06.2024 763/адв, повідомило ОСОБА_1 , що на адресу Департаменту соціального забезпечення МОУ надійшла належна копія постанови Третього апеляційного адмінсуду, і документи з врахуванням нових документів будуть розглянуті на найближчому засіданні Комісії, та буде прийняте рішення про допризначення матері загиблого належної частки ОГД.
У серпні 2025 року позивачка зверталася до ІНФОРМАЦІЯ_5 та отримала відповідь, що жодних рішень станом на 21.08.2025 від Комісії МОУ не надходило.
У серпні 2025 року ОСОБА_1 зверталася до відповідача, від якого отримала відповідь № 1175/адв від 05.09.2025 про те, що документи ОСОБА_5 будуть розглянуті на засіданні Комісії, яке заплановане орієнтовно на 11 вересня 2025 року, про що буде повідомлено ІНФОРМАЦІЯ_4 . У відповіді на чергове через місячне звернення адвоката МОУ у листі від 12.11.2025 року № 220/13/21218 зазначено, що до протокольного рішення про призначення ОГД від 30.06.2023 внесено зміни рішенням від 30.08.2024 № 19/зм та включено ОСОБА_4 до кола осіб, які мають (можуть) мати право на отримання ОГД.
17.11.2025 від ІНФОРМАЦІЯ_5 № 1021/8/5/10940 надійшла відповідь на адвокатський запит про право на отримання ОГД (згідно висновку ІНФОРМАЦІЯ_8 ) цивільної дружини загиблого, інформації про наявність якої ІНФОРМАЦІЯ_9 надано не було.
Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно частин першою, другою статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Статтею 16-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Статтею 16-1 Закону №2011-XII передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Відповідно до частини третьої статті 16-2 Закону №2011-XII розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно частин першою, восьмою, дев`ятою статті 16-3 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Пунктом 2 Постанови №168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 161 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Абзацами 2 - 4 пункту 2 Постанови № 168 передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами. Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.
Крім того, на виконання вимог Закону № 2011-XII постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Згідно пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.
Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.
Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 29.07.2022 № 2489-IX (далі - Закон № 2489-IX) статтю 16-2 Закону № 2011-XII доповнено частиною 3 такого змісту:
«Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України».
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону № 2489-IX, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім п. 3 розділу I цього Закону, який набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Отже, норма частини третьої статті 16-2 Закону № 2011-XII, яка передбачає, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України, підлягає застосуванню з 24 лютого 2022 року.
З огляду на зміст наведених норм права, після введення в Україні воєнного стану та оголошення загальної мобілізації, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на період дії воєнного стану, для сімей загиблих (померлих) військовослужбовців які брали безпосередню участь у бойових діях або забезпечували здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, Постановою КМУ № 168 передбачена виплата одноразової грошової допомоги у більшому розмірі ніж це було визначено Постановою КМУ № 975.
Тому, починаючи з 24.02.2022 особам, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, виплачується така допомога саме у розмірі, визначеному абз.1 пункту 2 Постанови №168, тобто у розмірі 15000000 гривень, а не у розмірах, визначених підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону №2011-XII та абз. 2 пункту 5 Порядку №975.
Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», указами Президента України (частина 3 статті 16 Закону №2011-XII).
Відповідно до пункту 20 Порядку № 975 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), у паперовій або електронній формі засобами електронної пошти заяву кожної повнолітньої особи, яка має право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги. У разі подання заяви в паперовій формі до неї додаються копії документів разом з оригіналами (для посвідчення цих копій), а у разі подання заяви засобами електронної пошти заява та копії документів подаються з дотриманням законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг. 
Надаючи оцінку діям, рішенням, бездіяльності відповідача як суб`єкта владних повноважень суд зауважує таке.
Бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, що виражається у невиконанні обов`язків, які він суб`єкт повинен був і міг вчинити згідно із законом, договором або посадовими обов`язками. Вона є свідомим утриманням від дій, що призводить до негативних наслідків, і може бути протиправною або злочинною.
Судом встановлено та учасниками справи не заперечується, що мати загиблого військовослужбовця вчасно звернулася та подала всі документи, які необхідні для отримання ОГД та від незалежних від неї причин та обставин та поза територіальною підвідомчістю ІНФОРМАЦІЯ_5 адміністративними судами Дніпропетровської області були встановлені факти щодо наявності/відсутності права у членів сім`ї, зокрема особи, яка ніби з 2011 року та до дня загибелі (смерті) проживала із військовослужбовцем, та має право на отримання ОГД. 
Водночас суд наголошує, що відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
За наявності спору між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, або між особами і органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, щодо права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги та/або її розміру орган, уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, призупиняє її виплату до вирішення спору у судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили (стаття 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»)
Суд наголошує, що з моменту ухвалення Дніпропетровським адміністративним судом рішення у справі 160/22400/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114728484) з 13.02.2024 трирічний термін призупинився і не поновлювався, оскільки триває протиправна бездіяльність відповідача щодо не розгляду документів та не поновлення права позивачки на отримання законної частки ОГД. 
Згідно з відомостями із ЄДРСР (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126237636) Третій апеляційний адміністративний суд у справі 160/27167/24 постановив рішення, яке надіслано судом для загального доступу в систему ЄДРСР 31.03.2025. Зареєстровано: 01.04.2025. Забезпечено надання загального доступу: 02.04.2025. Дата набрання законної сили: 20.03.2025. 
Тобто, з березня 2025 року відповідач володів інформацією щодо набрання законної сили судового рішення у справі, в якій спірним питанням було наявність/відсутність права особи на отримання ОГД з 31.03.2025. 
Суд відхиляє посилання відповідача на відсутність протиправної бездіяльності щодо не розгляду додаткових документів та вважає хибними аргументи відповідача щодо пропуску трирічного строку на реалізацію права на звернення позивачки про виплату ОГД. Відповідачем не надані докази правомірності дій, рішень, бездіяльності щодо затягування розгляду документів на отримання ОГД за наслідками судових рішень, які набрали законної сили з березня 2025 року. 
З огляду на викладені обставини, суд доходить висновку що позивачка не пропустила строк, визначений статтею 16-Закону №2011-XII, хоча фактично з дня смерті загиблого військовослужбовця на даний час пройшло більше трьох років, суд вважає з іншого боку термін порушений з поважних, незалежних від поведінки позивачки причин та обставин за наявності судових рішень, які призупинили процесуальний строк на реалізацію права позивачки на виплату ОГД з 13.02.2024, натомість відповідачем вчиняється протиправна бездіяльність щодо порушення прав матері загиблого військовозобов`язаного на виплату ОГД. 
Далі суд підкріплює свою позицію практикою Верховного Суду щодо строків звернення до уповноважених органів для осіб, які мають право на отримання ОГД.
Так, Верховний Суд у постанові від 05 березня 2024 року у справі №380/6620/20 зазначив, що законодавцем встановлено преклюзивний (присічний, присікальний або обмежений) (від лат. praeclusio - закривання або перешкода) трирічний строк на звернення до уповноваженого органу для осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, тобто строк, з яким пов`язане існування (виникнення або припинення) права і закінчення якого тягне за собою втрату такого права.
Встановлення обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).
Застосування трирічного строку було предметом розгляду Верховного Суду також у постановах від 23.10.2018 у справі № 161/69/17 та від 12.03.2019 у справі №760/18315/16-а, в яких Суд дійшов висновку, що строк може вважатись присічним за умови, якщо особа протягом цього строку має можливість у будь-який час звернутися за захистом своїх соціальних прав, а саме, права на отримання грошової виплати; не вважається завершеним строк за умови об`єктивної відсутності можливості особи безперешкодного звернення за захистом відповідного соціального права; таке обмеження буде порушенням права особи на соціальне забезпечення та проявом дискримінації.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду також сформулювала позицію щодо можливості поновлення преклюзивного строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій особи, зокрема, у постановах від 20.06.2018 у справі № 553/1642/15-ц, від 29.08.2018 у справі № 755/17365/15-ц та від 20.03.2019 у справі № 456/450/16-ц, в яких зазначила, що строкові обмеження для реалізації особою свого майнового права без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій такої особи, не є необхідним у правовій державі; таке обмеження буде непропорційним і неправомірним обмеженням прав особи та неправомірним втручанням у право на мирне володіння своїм майном та реалізації майнових прав.
У рішенні Верховного Суду від 05.03.2024 у справі №440/14216/23 зазначені наступні правові висновки:
«У цих рішеннях Конституційний Суд України також вказав на необхідність з боку Держави посиленого соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, а також осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності, а також на неможливість обмеження або скасування права на соціальний захист цієї особливої категорії осіб із спеціальним юридичним статусом.
Вже у період дії воєнного стану в Україні Конституційний Суд України у правовідносинах щодо соціального захисту сформував та розвинув юридичну позицію, суть якої зводиться до того, що Держава Україна без рівноцінної заміни чи компенсації в односторонньому порядку безвідносно до її фінансових можливостей не може відмовитися від зобов`язання щодо додаткових гарантій соціального захисту осіб, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, а також осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності.»
З аналізу вищезазначених норм законодавства, на підставі вказаних висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а відповідач не підтвердив свою позицію і не спростував доводи позивачки щодо права на отримання одноразової грошової допомоги.
Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У разі встановлення протиправної бездіяльності з боку відповідача належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання вчинити дії, які не вчинені.
За змістом статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таки чином, в контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивачки та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.
Враховуючи наведене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до частин 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд
вирішив:
Задовольнити позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, щодо не розгляду на засіданні Комісії документів ОСОБА_1 щодо допризначення одноразової грошової допомоги за загиблого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спосіб, установлений законодавством.
Зобов`язати Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , за результатами чого прийняти рішення відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, з урахуванням висновків суду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1937 (одну тисячу дев`ятсот тридцять сім) грн 92 коп.
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	Валентина ЯНКІВСЬКА