П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 522/2657/26	

Категорія 113020200	Головуючий у суді І інстанції: Абухін Р.Д. час і місце ухвалення: 16:12, м. Одеса	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

при секретарі	Вишневській А.В.	

за участю сторін:	 	
 	ОСОБА_1 	
представник позивача	Кознєвський В.О. (адвокат; ордер)	
представник ДМС	Білоконь Н.О. (посвідчення; довіреність	
перекладач	Албакір Б.Г. 	

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2026 року по справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та примусового видворення за межі території України, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та примусового видворення за межі території України, мотивуючи його тим, що відповідача затримано на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2025 у справі № 522/17834/25. На даний час неможливо забезпечити примусове видворення відповідача, у зв`язку з тим, що не отримано паспортний документ або свідоцтво на повернення до Сирійської Арабської Республіки, а також відсутні документи, які дозволяють перетнути державний кордон України відповідачу.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2026 року позов задоволено частково. Продовжено строк затримання громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на три місяці. У задоволені решти вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (відповідно до ч. 12 ст. 289 КАС України). Так постановою П`ятого апеляційного адміністративного від 06.10.2025 адміністративний позов ГУ ДМС України в Одеській області задоволено. Затримано громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців, тобто до 25.02.2026 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Отже, крайній строк звернення по суду сплив 20.02.2026 року, а звернення з відповіднимадміністративним позовом про продовження строкутримання іноземця у ПТПІ відбулося 24.02.2026 із пропущенням процесуального строку, визначеного у ст. 289 КАС України. Також, апелянт звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року «Справа Анатолій Руденко проти України», згідно якого, зокрема, відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (п. 103).
Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2026 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, позивач вказує, що оскільки на даний час неможливо забезпечити примусове видворення відповідача, у зв`язку з тим, що до теперішнього часу не отримано паспортний документ або свідоцтво на повернення до Узбекистану, а також відсутні документи, що дозволяють перетнути державний кордон України, що в свою чергу не дає можливості виконати рішення про його примусове видворення за межі України, ГУ ДМС в Одеській області звернулось до суду з адміністративним позовом про продовження строку затриманням у відповідності до ст. 289 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Приморського районного суде м. Одеси від 27 серпня 2025 року у задоволені позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2025 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2025 року скасовано та прийнято нове судове рішення, яким адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області – задоволено. Затримано громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців, тобто до 25.02.2026 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Ухвалою Верховного суду від 01.12. 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 522/19343/25.
З матеріалів справи вбачається, що Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області 26.08.2025 за вих. № 5100.20.1-8896/51.1-25 звернулось до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України, з листом про надання допомоги у ідентифікації та документування паспортним документом або свідоцтвом на повернення громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ( ОСОБА_2 ) 04.09.1993 р. якого затримано строком на 6 місяців, тобто до 25.02.2026 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Листом Міністерства закордонних справ № 71/17-534-107102 від 05.09.2025 на адресу ГУ ДМС України в Одеській області повідомлено, що у червні 2022 року було розірвано дипломатичні відносини між Україною та Сирійською Арабською Республікою. Зазначене на разі унеможливлює надання МЗС будь-якого сприяння в ідентифікації та документуванні громадян Сирії, які незаконно перебувають на території України. Однак, станом на момент подання даного позову вжиті позивачем заходи не призвели до документування відповідача проїзним документом.
Через те, що строк тримання відповідача в ПТПІ закінчується та не отримано паспортний документ або свідоцтво на повернення до Сирійської Арабської Республіки, а також відсутні документи, які дозволяють перетнути державний кордон України відповідачу, міграційна служба звернулась до суду із даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що з метою завершення процедури примусового видворення відповідача до країни громадянської приналежності, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку затримання відповідача з метою його ідентифікації та подальшого примусового видворення строком на 3 місяці.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлюють правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Згідно ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Згідно з ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.
Згідно з 12 ст. 289 КАС України, про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
З матеріалів справи вбачається, що Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2025 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2025 року скасовано та прийнято нове судове рішення, яким адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області – задоволено. Затримано громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців, тобто до 25.02.2026 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
24 лютого 2026 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулося до суду з цим позовом про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто в передостанній день закінчення строку його затримання.
У відповідності до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно із частиною четвертою статті 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
З аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України убачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Отже, наслідком пропущення процесуальних строків є залишення позовної заяви без розгляду. Виключенням з цього правила є факт визнання судом причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
Колегія суддів зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання в суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.
Таким чином, позов про продовження строку затримання поданий за день до закінчення затримання відповідача, що свідчить про порушення позивачем строку звернення до суду, встановленого частиною дванадцятою статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.12.2019 у справі №522/19225/18.
Відповідно до приписів ч.1, 2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, при вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду, судова колегія звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
У даному випадку, легітимна мета обмеження прав дотримана, права позивача не порушені, оскільки останній не навів поважних підстав, які б створювали реально непереборні обставини для вчасного звернення до суду з цим позовом.
Отже, оскільки позовна заява подана позивачем з пропуском строку, доказів поважності причин пропуску строку позивачем не надано, колегія суддів приходить до висновку про залишення позову без розгляду.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317, 319 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права, а саме, не досліджено питання строку звернення до суду, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовної заяви без розгляду.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2026 року по справі № 522/2657/26, - скасувати та ухвалити постанову, якою позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, - залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	А.Г. Федусик   О.І. Шляхтицький