Справа № 212/7005/25
2/212/3372/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 року місто Кривий Ріг
Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі:
головуючого судді – Козлова Д. О.,
при секретарі – Пижик В. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом  ОСОБА_1 до Покровської районної в місті Кривому Розі ради, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача, адвокат Заборський О. В., звернувся до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , якій за життя належав садовий будинок із земельною ділянкою, розташований за адресою АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 800 кв. м., які ОСОБА_3 купила 24 грудня 1996 року у ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченим нотаріусом Рогожиною А. В., реєстр № 1800. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на зазначений дачний будинок та земельну ділянку. Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа. Єдиний спадкоємець, ОСОБА_1 , подав заяву про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування йому було відмовлено постановою державного нотаріуса у зв`язку із тим, що договір купівлі-продажу садового будинку з земельною від 24 грудня 1996 року не був зареєстрований Криворізьким БТІ, за довідкою якого садовий будинок АДРЕСА_1 рахується за попереднім власником, ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про право власності від 06.12.1996 року Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області відповідно до рішення від 08.12.1995 року. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка в м. Кривий Ріг, Садівниче товариство «Вишневий» 162 (кадастровий № 1211000000:04:002:0227) також зареєстрована за попереднім власником, ОСОБА_2 . При перевірці бланка ААВ № 033630 на якому викладено договір купівлі-продажу садового будинку з земельною ділянкою, посвідчений 24 грудня 1996 року приватним нотаріусом Рогожиною А. В., виявлено, що бланк із зазначеною серією не внесений до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, тому неможливо встановити витрачання спеціального бланку нотаріальних документів серії ААВ № 033630, використаного приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рогожиною А.В. 24.12.1996 року за реєстром № 1800, оскільки приватний нотаріус Рогожина А. В. припинила свою діяльність, а документи до державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області не передавала. Отже, зареєструвати право власності на садовий будинок із земельною ділянкою наразі для позивача неможливо. ОСОБА_2 з моменту продажу зазначеного майна жодних претензій не пред`являв, спору між колишнім співвласником та ОСОБА_3 не було, наразі фактично земельною ділянкою та садовим будинком користується позивач. Враховуючи наведені положення закону, а також те, що договір між сторонами був укладений у встановленій законом формі, був посвідчений нотаріально, але не був належним чином зареєстрований, правочин був виконаний обома сторонами, а отже є вчиненим, спадкодавець ОСОБА_3 набула право власності на предмет договору, тому вважав за необхідне визнати такий договір дійсним. Крім того в порядку спадкування за законом позивач набув фактично право власності на вказане спадкове майно, яке належало його матері. На підставі викладеного, просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 24 грудня 1996 року садового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , та земельної ділянки кадастровий № 1211000000:04:002:0227, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений нотаріусом, реєстр № 1800, а також просив суд визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на садовий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , та земельну ділянку з кадастровим № 1211000000:04:002:0227 за цією ж адресою.
Позивач, ОСОБА_1 , та його представник, адвокат Заборський О. В., у судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, надавши заяву суду з проханням вирішити справу за їх відсутності, задовольнивши при цьому позовні вимоги повністю.
Представник відповідача, Криворучко І. М., у судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи належним чином, надавши заяву суду з проханням вирішити справу за відсутності представників відповідача, ухваливши рішення відповідно до вимог закону.
Відповідач, ОСОБА_2 , у судове засідання також не з`явився повторно, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином, не надавши жодних заяв по суті спору.
Суд при цьому зазначає, що за ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Також згідно із ч. 3 ст. 223 ЦПК якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
З огляду на викладене обґрунтування, суд зазначає, що неявка у судове засідання сторін по справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, у даному випадку не перешкоджає розгляду справи судом.
Отже, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного обґрунтування.
Судом було встановлено, що на замовлення ОСОБА_1 у 2025 році була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,0800 га для колективного садівництва в натурі за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 1211000000:04:002:0227), яка рахується за ОСОБА_1 , що підтверджується актом встановлення меж земельної ділянки в натурі від березня 2025 року.
Так суд встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу садового будинку із земельною ділянкою від 24 грудня 1996 року, посвідченого нотаріально, реєстр № 1800, приватним нотаріусом Рогожиною А. В., вбачається, що ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 придбала садовий будинок, розташований в АДРЕСА_1 (загальна площа 40 кв. м., житлова площа 23,2 кв. м.), що належав продавцю на підставі свідоцтва про право власності від 06.12.1996 року за рішенням Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 08.12.1995 року, а також придбала разом із садовим будинком земельну ділянку площею 800 кв. м., що належала продавцю на підставі державного акту на право власності на землю від 02.10.1996 року Новопільської сільської ради Криворізького району відповідно до рішення від 08.12.1995 року Новопільської сільської ради про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки 0,06 га, розмір якої був уточнений під час обмірів (0,800 га), що підтверджується актом встановлення меж земельної ділянки від 13.08.1996 року, а також технічною документацією на такий садовий будинок (свідоцтва нотаріусу серія НОМЕР_1 та серія ААВ № 033631).
Натомість, відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 15 травня 2007 року Саксаганським відділом Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 944 від 15 травня 2007 року, вбачається, що ОСОБА_3 у віці 66 років померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі свідоцтва про народження, виданого 25 червня 1970 року Жовтневим районним відділом РАЦС міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, актовий запис № 988 від 25 червня 1970 року, вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якого вказана ОСОБА_3 .
З витягу зі Спадкового реєстру вбачається, що 17.10.2007 року була заведена спадкова справа № 904 Сьомою криворізькою державною нотаріальною конторою після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .
Встановлено, що за довідкою від квітня 2008 року КЖП № 35 м. Кривий Ріг вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , разом із ОСОБА_3 на момент смерті останньої 12 травня 2007 року мешкав позивач, ОСОБА_1 .
За матеріалами спадкової справи вбачається, що єдиним спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 є її син, ОСОБА_1 , який прийняв спадщину спадкодавця, що підтверджується видачою йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, ОСОБА_3 , на автомобіль та на грошові внески.
Однак 12 травня 2025 року постановою державного нотаріусу у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено, оскільки в Криворізькому БТІ, за довідкою останнього від 04.02.2025 року, садовий будинок АДРЕСА_1 рахується станом на 31.12.2012 року за ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності від 06.12.1996 року Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Також в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності земельну ділянку в м. Кривий Ріг, Садівниче товариство «Вишневий» 162 (кадастровий № 1211000000:04:002:0227) не зареєстровано. При перевірці бланка ААВ № 033630, на якому викладено договір купівлі-продажу садового будинку з земельною ділянкою, посвідчений 24 грудня 1996 року приватним нотаріусом Рогожиною А. В., виявлено, що бланк із зазначеною серією не внесений до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, тому неможливо встановити витрачання спеціального бланку нотаріальних документів серії ААВ № 033630, використаного приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рогожиною А. В. 24.12.1996 року за реєстром № 1800, оскільки приватний нотаріус Рогожина А. В. припинила свою діяльність, а документи до державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області не передавала.
Суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
За ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Отже, право власності на спірну нерухомість набувалось в порядку, який існував на час оформлення на неї права власності, тобто станом на 1996 рік.
При цьому правовідносини, що склалися між сторонами мали місце до набрання чинності 1 січня 2004 року ЦК України (в редакції 2003 року), тому за п. 4 "Прикінцевих положень" ЦК України (в редакції 2003 року), підлягають застосуванню положення ЦК України в редакції 1963 року.
Згідно із ст. 128 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникало з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу.
Так за ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Суд зазначає, що на підставі «Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, що був чинним на момент набуття права власності на спірну нерухомість ОСОБА_3 , передбачалось оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна шляхом проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомості державними комунальними підприємствами - бюро технічної інвентаризації, де власники незалежно від форми власності проводили державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна в обов`язковому порядку на підставі правовстановлюючих документів.
Як було встановлено судом державна реєстрація права власності за ОСОБА_3 за посвідченим 24 грудня 1996 року приватним нотаріусом Рогожиною А. В. договором про купівлю-продаж садового будинку із земельною ділянкою, розташованих в АДРЕСА_1 не була проведена.
Натомість, за змістом ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
При цьому суд звертає увагу на те, що до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок здійснювалась з видачою державних актів на право власності на земельні ділянки, а реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю.
В цьому сенсі суд вказує, що земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера відповідно до пункту 2 розділу VІІ Закону України «Про Державний земельний кадастр». Окрім того, згідно з пунктом 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, якими було посвідчено право власності земельною ділянкою, видані до набуття чинності цим Законом, що відбулося 01.01.2013 року, є дійсними.
Суд зауважує, що на момент посвідчення договору купівлі-продажу садового будинку із земельною ділянкою реєстрація права власності права власності на таку нерухомість не зумовлювала набуття права власності, оскільки право власності виникало з моменту посвідчення такої угоди нотаріусом та фактичного передання нерухомості новому власнику.
Суд встановив, що спірний договір купівлі-продажу садового будинку із земельною ділянкою від 24 грудня 1996 року був посвідчений нотаріально, а документація на таку нерухомість була передана ОСОБА_2 ОСОБА_3 , у фактичному володінні якої вона перебувала до смерті ОСОБА_3 .
На підставі переліченого вмотивування суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 внаслідок укладення та нотаріального посвідчення 24 грудня 1996 року договору купівлі-продажу садового будинку із земельною ділянкою фактично набула у власність садовий будинок із земельною ділянкою, що розташована в АДРЕСА_1 .
При цьому неможливість встановити витрачання спеціального бланку нотаріальних документів серії ААВ № 033630, використаного приватним нотаріусом Рогожиною А. В. 24.12.1996 року за реєстром № 1800, не може свідчити про недійсність договору купівлі-продажу такого садового будинку із земельною ділянкою від 24 грудня 1996 року, оскільки для цього відсутні законні підстави.
Також суд зазначає, що сам по собі факт реєстрації в БТІ права власності на спірні садовий будинок та земельну ділянку під нього спадкодавцем не ототожнювався із моментом виникнення права власності у ОСОБА_3 , а лише підтверджувалось визнання державою такого права власності у певного власника.
Отже, відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності ОСОБА_3 на спірну нерухомість не позбавляє права власності такого спадкодавця на вказане нерухоме майно.
Виходячи з викладеного обґрунтування, оскільки факт набуття за час свого життя ОСОБА_3 права власності на садовий будинок із земельною ділянкою площею 800 кв. м., що розташовані в АДРЕСА_1 (загальна площа 40 кв. м., житлова площа 23,2 кв. м.), було підтверджено в судовому засіданні, то визнання дійсним договору купівлі-продажу садового будинку із земельною ділянкою від 24 грудня 1996 року є невірним способом захисту прав позивача, враховуючи, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та фактично виник спір щодо спадкування позивачем майна такого спадкодавця.
Згідно із ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року) (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За ч. 2 ст. 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Відповідно до ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.
На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
На підставі ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
На підставі п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця.
Належним відповідачем у спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Аналогічна правова позиці викладена Верховним Судом у постанові від 16.02.2022 року по справі № 752/3435/16.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі ж відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Суд в цьому сенсі також зазначає, що згідно із п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.
Таким чином судом було встановлено, що позивач як спадкоємець першої черги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті спадкодавця, своєї матері, яка йому за відсутності інших спадкоємців належить відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК з часу відкриття спадщини.
Як було встановлено судом до складу спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 увійшли права власності останньої на садовий будинок із земельною ділянкою під нього площею 0,0800 га, розташованих в АДРЕСА_1 (загальна площа 40 кв. м., житлова площа 23,2 кв. м.), право власності на які спадкодавцю належало згідно із договором купівлі-продажу садового будинку із земельною ділянкою від 24 грудня 1996 року, посвідченого нотаріально.
При цьому позивач з метою оформлення спадщини подав державному нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері, ОСОБА_3 , однак отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії згідно із постановою нотаріуса.
Натомість, судом було встановлено, що позивач як спадкоємцем за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину у встановленому законом порядку, однак через обставини, що не залежать від нього, не може отримати в поза судовому порядку свідоцтво про право на таку спадщину.
Отже, з огляду на викладене судом вмотивування, а також те, що до складу спадщини входять усі права, належні спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та які не припинилися внаслідок його смерті, то враховуючи, що до позивача перейшли спадкові права померлої ОСОБА_3 , то таким чином ОСОБА_1 успадкував майно такого спадкодавця, внаслідок чого суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на садовий будинок та земельну ділянку площею 800 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 40 кв. м., житлова площа 23,2 кв. м.).
Між тим суд зазначає, що наразі права власності на земельну ділянку виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
При цьому з 1 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності земельною ділянкою не видаються, а право власності земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Так за Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельні ділянки, право власності, на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера, а документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набуття чинності цим Законом, є дійсними.
Однак, згідно зі ст. 120, 132 Земельного кодексу України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, а угоди про перехід права власності на земельні ділянки повинні містити кадастровий номер земельної ділянки, що позбавляє можливості зареєструвати право власності на особу без присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, інформація про що вноситься до Державного земельного кадастру згідно із Законом України «Про Державний земельний кадастр».
Таким чином в разі якщо відомості про сформовані земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників.
Також якщо на земельній ділянці, право власності на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Отже, завершальним етапом оформлення земельної ділянки є реєстрація права власності на неї у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Керуючись ст. 4-5, 13, 19, 76-81, 89, 133-141, 258-259, 263, 265 ЦПК, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Покровської районної в місті Кривому Розі ради, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 право власності на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 40 кв. м., житлова площа 23,2 кв. м.).
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 800 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складено та підписано 16 квітня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований в АДРЕСА_3 .

Відповідач: Покровська районна в місті Кривому Розі рада Дніпропетровської області, ЄДРПОУ: 34340062, місцезнаходження: м. Кривий Ріг, вул. Кості Гордієнка 2.

Відповідач: ОСОБА_2 , мешкає в АДРЕСА_4 .

Суддя: Д. О. Козлов