ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2026 року м. Дніпро Справа № 908/2679/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)
суддів: Дарміна М.О., Чус О.В..

розглянувши у порядку письмового провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “АЛД Інжинірінг та будівництво” на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.11.2025р. (суддя  Горохов І.С., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 24.11.2025р.) у справі 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Оріон 2023”, м. Запоріжжя
до Товариства з обмеженою відповідальністю “АЛД Інжинірінг та будівництво”, м. Запоріжжя
про стягнення коштів
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог
До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна Товариства з обмеженою відповідальністю “Оріон 2023” до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “АЛД Інжинірінг та будівництво” про стягнення заборгованості за договором № 07/2025/52 про надання послуг (виконання робіт) великовантажних та інших технологічних транспортних засобів, будівельних машин і механізмів від 19.03.2025 в розмірі 236 030,78 грн, яка складається з: основної суми заборгованості у розмірі 234 000,00 грн, 3% річних у розмірі 1470,68 грн, інфляційних збитків у розмірі 560,10 грн.
Позов заявлено з тих підстав, що між сторонами було укладено договір про надання послуг (виконання робіт) великовантажних та інших технологічних транспортних засобів, будівельних машин та механізмів, за умовами якого позивачем були надані обумовлені договором послуги відповідачу, які останній сплатив лише частково. Внаслідок порушення відповідачем умов договору щодо оплати за надані позивачем послуги утворилась заборгованість, в сумі 234 000,00 грн. На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем на суму заборгованості нараховані 3 % річних в розмірі 1470,68 грн та інфляційні втрати в розмірі 560,10 грн. 

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.11.2025р. у справі № 908/2679/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “АЛД Інжинірінг та будівництво” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Оріон 2023” заборгованість за договором № 07/2025/52 про надання послуг (виконання робіт) великовантажних та інших технологічних транспортних засобів, будівельних машин і механізмів від 19.03.2025р. в сумі 234 000,00 грн., 3 % річних в сумі 1470,68 грн., інфляційні втрати в сумі 560,10 грн., судовий збір у розмірі 2832,37 грн.. 

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю “АЛД Інжинірінг та будівництво”, через систему "Електронний суд", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 07.11.2025р. у справі № 908/2679/25 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник послався на те, що рішення ухвалено за невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.
Посилається на те, що суд першої інстанції здійснив посилання на акти виконаних робіт (наданих послуг), однак, не взяв до уваги доводи Відповідача про наявність інших документів, які в силу умов договору № 07/2025/52 повинні сукупно підтверджувати наявність обставин, на які Позивач здійснює посилання у позовній заяві.
Зазначає, що за пунктами 2.1 – 2.3 Договору (включно): послуги Замовнику надаються за попередньою Заявкою Замовника за формою, зразок якої наведений у Додатку № 2 до цього Договору; порядок, обсяги, строки початку й закінчення надання і отримання Послуг, вид і кількість Техніки, необхідної для надання Послуг, та інші необхідні умови надання Послуг обговорюються (погоджуються) в кожному конкретному випадку окремо й вказуються у відповідних Заявках та/або іншому документі погодженому Сторонами та підтверджуються Сторонами у актах наданих послуг; сторони домовились про те, що підтвердженням надання Послуг Технікою є талон Замовника (змінний рапорт), з обов`язковою фіксацією наступної інформації: найменування Виконавця, Замовника, вид/найменування Техніки (марка, модель, тип, рік випуску), реєстраційний номерний знак транспортного засобу (державний номер), дата, час початку та закінчення надання послуг, кількість відпрацьованих годин. 
Позивач у відповіді на відзив зазначив, що «вказані заявки не мають сили первинного документу в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», отже зберігати вказані документи після підписання відповідачем актів наданих послуг позивач не зобов`язаний. 
На думку Відповідача, такі доводи є неспроможними з огляду на пряме визначення умовами Договору даних заявок як складової частини Договору. 
Відмова суду здійснити перехід до загального позовного провадження, оформлена ухвалою від 07.11.2025, вплинула на результат розгляду справи, оскільки судом не досліджувалися та не встановлювалися обставини наявності або відсутності заявок як невід`ємних додатків до договору.
Крім іншого, не можуть вважатися належними та допустимими доказами документи, що мають назву «акт виконаних робіт (наданих послуг)», оскільки «роботи» та «послуги» є різними та окремими об`єктами суспільних благ.
Також, не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що факт виконання робіт (надання послуг) підтверджується саме актами, а не іншими документами, оскільки на талони замовника (змінні рапорти) є пряма вказівка в Договорі, в тому числі, і як на умови здійснення оплати: підтвердженням надання Послуг Технікою є талон Замовника (змінний рапорт) (пункт 2.3 Договору).
Також, положеннями договору передбачена і наявність рахунку – фактури є передумова для виникнення зобов`язання із оплати. 
До самих копій актів виконаних робіт слід поставитися критично, оскільки Договір, додатки до нього та акти приймання – передачі з боку відповідача підписані генеральним інженером – Дуденком О.В., який, відповідно до ЄДРЮО ФОП та ГФ, не є особою, що уповноважена діяти від імені Товариства без довіреності. Також, в матеріалах справи відсутні його повноваження представляти інтереси Товариства.
Такі документи є порушенням пункту 3.1 Договору, оскільки акти наданих послуг підписуються уповноваженою особою Замовника. Безпосередньо керівником акти виконаних робіт не затверджувалися.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Позивач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. (доповідач), судді – Дармін М.О., Чус О.В..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.12.2025р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи №908/2679/25.
Матеріали справи № 908/2679/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від12.01.2026р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “АЛД Інжинірінг та будівництво” на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.11.2025р. у справі № 908/2679/25 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 4248,55 грн.. 
Від Скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст.247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.
Ч.13 ст.8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до п.1 ч.5 ст.12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ч.ч. 1, 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.01.2026 відкрито апеляційне провадження у даній справі для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи
19.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю “АЛД Інжиніринг та бадівництво” (надалі – відповідач у справі, замовник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Оріно 2023” (надалі – позивач у справі, виконавець за договором) був укладений договір № 07/2025/52 про надання послуг (виконання робіт) з великовантажних та інших технологічних транспортних засобів, будівельних машин і механізмів (надалі - договір). 
За умовами п. 1.1. договору виконавець на власний ризик та власними засобами зобов`язується надавати замовнику послуги великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, будівельних машин і механізмів (далі по тексту – Техніка), а замовник зобов`язався прийняти та оплатити надані послуги (далі по тексту - Послуга). 
Відповідно до п. 1.2. договору надання послуг за цим договором здійснюється Технікою та засобами, що належать виконавцю на праві власності або перебувають у законному володінні, що підтверджується наданими виконавцем копіями документів. Копії документів надаються по мірі необхідності, але в будь-якому разі, до початку першого випадку надання Послуг в межах даного договору конкретною одиницею техніки.
Згідно з п. 2.3. договору сторони домовились про те, що підтвердженням надання Послуг Технікою є талон замовника (змінний рапорт), з обов`язковою фіксацією наступної інформації: найменування виконавця, замовника, вид/найменування Техніки (марка, модель, тип, рік випуску), реєстраційний номерний знак транспортного засобу (державний номер), дата, час початку та закінчення надання послуг, кількість відпрацьованих годин.
За умовами п. 3.1. договору здача-приймання наданих Послуг щомісячно, після їх закінчення, оформлюється актом наданих послуг (надалі - акт). Акт складається у двох примірниках, по одному примірнику для кожної із сторін, і підписується уповноваженими представника замовника і виконавця та скріплюється печаткою (за наявністю). За згодою сторін можливе періодичне, у тому числі щодекадне підписання актів. 
Відповідно до п. 3.2. договору виконавець протягом 3 (трьох) робочих днів після закінчення звітного місяця (звітного періоду), в якому надавались Послуги, на підставі талонів замовника (змінних паспортів) готує та надає на затвердження замовнику два примірники акту, який замовник протягом 5 (п`яти) календарних днів після його одержання підписує, та один примірник акту повертає виконавцю, або в той самий строк надає письмову мотивовану відмову (заперечення) від його підписання. 
У п. 3.3. договору сторони погодили, що в акті зазначається – зміст та обсяг Послуги (вказується вид/найменування Техніки, державний номер), кількість, одиниця виміру, ціна та сума по акту. До акту надаються оригінали належним чином оформлених рахунків-фактур, талон замовника (змінний рапорт).
У розділі 4 договору сторони погодили вартість послуг, ціну договору та порядок розрахунків:
Вартість Послуг розраховується на підставі цін (тарифів) за одиницю виміру надання послуг Технікою, погоджених сторонами у додатку № 1 “Вартість послуг Техніки”, який є невід`ємною частиною цього договору. Визначена сторонами вартість послуг може бути змінена шляхом підписання сторонами додаткової угоди. Сума (ціна) договору складається з суми вартості всіх актів надання послуг протягом дії цього договору (п. 4.1.).
Розрахунки між сторонами здійснюються на наступних умовах:
- замовник здійснює оплату за надані Послуги у розмірі 100 % вартості, вказаної в акті про надання послуг на підставі виставленого виконавцем рахунку протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту підписання сторонами кожного акту наданих послуг, та отримання від виконавця належним чином оформлених документів: оригіналів рахунків-фактур, талону замовника (змінного рапорту). Зазначені документи надаються виконавцем одночасно та даний перелік не є вичерпним (п. 4.2.1.);
- розрахунки здійснюються в національній валюті України у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця (п. 4.2.2.). 
За умовами п. 5.3. договору замовник зобов`язався, серед іншого, сплачувати послуги на умовах і порядку, передбачених цим договором.
Відповідно до п. 7.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2025, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами їх грошових зобов`язань , що виникли під час виконання цього договору. 
Згідно з п. 7.2. договору сторони гарантують, що на момент підписання цього договору особи, що підписують цей договір як представник кожної із сторін наділені відповідними повноваженнями і мають право на підписання цього договору. 
До договору сторонами були погоджені додаток № 1 - “Вартість послуг техніки для виконання робіт/надання послуг на об`єкті “Військова частина НОМЕР_1 ”; додаток № 2 - “Заявка” /бланк/ до договору.
Договір та додатки до нього підписані зі сторони замовника /відповідача/ – О. Дуденко, зі сторони виконавця /позивача/ - В.Шаровською та скріплені печатками сторін. 
На виконання умов договору позивачем були надані відповідачу послуги на суму 1 014 000,00 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 8 від 01.04.2025 на суму 140 400,00 грн; № 10 від 02.04.2025 на суму 140 400,00 грн; № 11 від 03.04.2025 на суму 156 000,00 грн; № 18 від 10.04.2025 на суму 62 400,00 грн; № 19 від 11.04.2025 на суму 46 800,00 грн; № 20 від 12.04.2025 на суму 46 800,00 грн; № 22 від 05.05.2025 на суму 93 600,00 грн; № 23 від 06.05.2025 на суму 93 600,00 грн; № 24 від 07.05.2025 на суму 93 600,00 грн; № 43 від 13.06.2025 на суму 62 400,00 грн; № 44 від 16.06.2025 на суму 15 600,00 грн та № 45 від 17.06.2025 на суму 62 400,00 грн. 
Акти були підписані у двосторонньому порядку, без будь-яких зауважень, зі сторони замовника (відповідача) – Дуденко О.В., зі сторони виконавця (позивача) – Шаровською В.В., та скріплені печатками сторін.
На оплату наданих за умовами договору послуг позивачем виставлені відповідачу рахунки на оплату № 8 від 01.04.2025 на суму 140 400,00 грн; № 10 від 02.04.2025 на суму 140 400,00 грн; № 11 від 03.04.2025 на суму 156 000,00 грн; № 18 від 10.04.2025 на суму 62 400 грн; № 19 від 11.04.2025 на суму 46 800,00 грн; № 20 від 12.04.2025 на суму 46 800,00 грн; № 22 від 05.05.2025 на суму 93 600,00 грн; № 23 від 06.05.2025; № 24 від 07.05.2025 на суму 93 600,00 грн; № 43 від від 13.06.2025 на суму 62 400,00 грн; № 44 від 16.06.2025 на суму 15 600,00 грн та № 45 від 17.06.2025 на суму 62 400,00 грн. 
На виконання умов договору відповідачем проведено оплату позивачу за вантажоперевезення в загальній сумі 780 000,00 грн, згідно платіжний документів № 1998 від 22.04.2025 на суму 140 400,00 грн, № 2228 від 01.05.2025 на суму 156 000,00 грн, № 2487 від 13.05.2025 на суму 140 400,00 грн, № 2317 від 06.05.2025 на суму 62 400,00 грн, № 2333 від 06.05.2025 на суму 46 800,00 грн, № 2487 від 13.05.2025 на суму 140 400,00 грн, № 3058 від 10.06.2025 на суму 93 600,00 грн, № 3146 від 12.06.2025 на суму 93 600,00 грн та № 3482 від 24.06.2025 на суму 46 800,00 грн. 
Вартість наданих позивачем послуг в сумі 234 000,00 грн не була оплачена відповідачем. 
За порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати наданих послуг за договором, позивачем на суму вартості неоплачених послуг нараховані 3 % річних в розмірі 1470,68 грн та інфляційні втрати в розмірі 560,10 грн. 
Стягнення з відповідача вартості наданих послуг в сумі 234 000,00 грн, 3 % річних в сумі 1470,68 грн та інфляційних втрат в сумі 560,10 грн стало предметом позову у даній справі. 
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі. Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності вимог Позивача.
Рішення мотивоване законністю, обґрунтованістю та доведеністю вимог позивача.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України), підставами виникнення зобов`язання – правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
У відповідності до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Місцевим господарським судом вірно встановлено, що відповідач не заперечив укладення між сторонами договору від 19.03.2025 № 07/2025/52 про надання послуг (виконання робіт) з великовантажних та інших технологічних транспортних засобів, будівельних машин і механізмів.
Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що за умовами п. 7.2. договору сторони гарантують, що на момент підписання цього договору, особи, що підписують цей договір як представник кожної із сторін, наділені відповідними повноваженнями і мають право на підписання договору. 
Як свідчать матеріали справи, договір зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю “АЛД Інжинірінг та будівництво” підписані головним інженером Дуденко Олександром Володимировичем, який, в силу п. 7.2. договору, наділений на це повноваженнями Товариством. 
За умовами п. 3.1. договору акт складається вів двох примірниках, по одному примірнику для кожної сторони, підписується уповноваженими представниками замовника і виконавця та скріплюються печаткою (за наявністю).
Тобто, сам відповідач, як замовник за договором, самостійно визначає уповноважену ним особу для підписання актів наданих послуг. 
Як слідує з наведеного вище, уповноваженою особою зі сторони замовника (відповідача) за договором визначено головного інженера Дуденко О.В., яким безпосередньо і підписувались, і затверджувались акти здачі-прийняття робіт (надання послуг).
Крім того, апеляційний суд враховує, що статтею 58-1 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.
Підприємство не зобов`язане проставляти відтиск печатки на первинному документі, якщо правила складання такого документа прямо цього не передбачають, а тому підприємство самостійно вирішує здійснювати свою діяльність з печаткою чи без неї.
Разом з тим, з обставин, встановлених судом вбачається, що скаржник використовував печатку у своїй діяльності, у тому числі в оформленні документів за спірними правовідносинами.
При цьому, печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на документи, що фіксують здійснення господарських операцій.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2024 у справі № 911/2502/22.
У справі, що розглядається, встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах, судова колегія доходить до висновку, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки при нанесенні відбитків на документи, що фіксують здійснення господарських операцій.
На переконання колегії суддів, господарським судом слушно враховано, що відповідачем не заявлено про підроблення печатки Товариства, або її викрадення, відбитки якої містяться на актах.
З огляду на викладене, відповідні доводи апелянта про те, що акти здачі-приймання робіт (надання послуг) підписані не уповноваженою на те особою та безпосередньо Лебедєвим О.С. не затверджувалися, відхиляються колегією суддів.
Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд доречно врахував те, що за умовами п. 3.1 договору, саме за результатами наданих послуг складаються акти наданих послуг.
В актах здачі-приймання робіт (наданих послуг), що покладені в підставу позову, зазначені всі необхідні реквізити, відповідно до п. 3.1 договору, а саме: вид/найменування засобу техніки, зміст та обсяг послуги, одиниця виміру, кількість часу, вартість одиниці виміру, сума по акту.
Таким чином, колегія суддів погоджується із господарським судом, що вказані акти підтверджують надання позивачем відповідачу послуг на загальну суму 234 000,00 грн.
Крім того, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції прийняв рішення на підставі припущень - пояснень однієї зі сторін, не підтверджених належними та допустимими доказами, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні наданих сторонами доказів, у тому числі письмових документів, а також пояснень сторін, які були належним чином оцінені у сукупності, відповідно до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України.
Більше того, апелянтом не наведено жодних конкретних доказів або обґрунтованих заперечень, які б спростовували висновки суду першої інстанції або свідчили про порушення принципу змагальності чи об`єктивності розгляду справи.
Заперечення відповідача щодо ненадання до актів оригіналів рахунків-фактур, талонів замовника, правомірно відхилені судом першої інстанції з огляду на наступне.
Господарським судом вірно враховано, що матеріали справи не містять листування з боку відповідача з вимогою до позивача щодо надання таких оригіналів рахунків-фактур, талонів замовника. Крім того, в усіх актах містяться посилання на відповідні рахунки-фактури.
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за приписами частини 1 статті 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
Частиною 1 статті 613 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають з суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (частина 2 статті 613 Цивільного кодексу України).
У той же час, рахунок-фактура є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною обставиною, у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, та не є простроченням кредитора, в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України. Тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити належні за договором платежі.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 15.05.2019 у справі № 910/13527/17 та від 24.09.2024 у справі № 910/19091/23.
Крім того, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів того, що він згідно п. 3.4 договору надавав письмову мотивовану відмову від підписання актів наданих послуг.
Відтак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав надані позивачем акти здачі-приймання робіт (надання послуг) належними та допустимими доказами в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу).
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.
Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 зі справи № 910/23097/17.
З урахуванням наведеного Верховний Суд зазначає, що, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.
Якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, при розгляді цієї справи судом першої інстанції було встановлено, що позивачем були складені та зареєстровані відповідні податкові накладні за усіма актами.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач не надав суду доказів, що відповідні податкові накладні були зареєстровані позивачем поза межами даного договору чи не на його виконання.
Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про стягнення з відповідача на користь позивача 234 000,00 грн. основного боргу. На переконання колегії суддів, позов в цій частині правомірно визнано місцевим господарським судом обґрунтованим та доведеним.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
Позивач нарахував 3 % річних в сумі 1470,68 грн, втрати від інфляції позивачем розраховано на суму заборгованості 234 000,00 грн за період червень-липень 2025 в розмірі 560,100 грн. 
Як вірно зазначено в оскаржуваному рішенні, оскільки суд визнав обґрунтованою суму основного боргу 234000,00 грн., то 3% річних та інфляційні втрати слід нараховувати саме на цю суму.
Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат суд першої інстанції, дійшов висновку, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а відтак сума 3% річних – 1470, 68 грн. та сума інфляційних втрат 560,10 грн.. 
Відповідач не наводить в апеляційній скарзі заперечень щодо правильності здійсненого розрахунку.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.
Таким чином, дослідивши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції безпідставними.
Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.
Підсумовуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються належними доказами і ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм права, що у сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

10. Судові витрати.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “АЛД Інжинірінг та будівництво” - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 07.11.2025р. у справі №908/2679/25 - залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін