ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/20326/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року (суддя Савченко Артур Владиславович) в адміністративній справі 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 047250023779 від 06 березня 2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області зарахувати період роботи позивача в Марганецькому рудоремонтному заводі з 18.05.1989 по 10.05.1994, періоди роботи на території рф з 03.02.1994 по 12.04.1994, з 21.04.1995 по 14.04.1997, з 25.07.1997 по 26.11.1997, з 05.01.1998 по 31.08.1998, з 14.09.1998 по 25.01.1999 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за призначенням пенсії з 26 лютого 2025 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 047250023779 від 06.03.2025. Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 18.05.1989 по 10.05.1994, з 03.02.1994 по 12.04.1994, з 21.04.1995 по 14.04.1997, з 25.07.1997 по 26.11.1997, з 05.01.1998 по 31.08.1998, з 14.09.1998 по 25.01.1999. Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 26.02.2025, з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Висновки суду ґрунтуються на тому, що Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в рф, оскільки вказана Угода була чинною на період роботи позивача в російській федерації. Також суд зазначив, що обов`язок щодо заповнення архівних довідок законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноваженого ним органу), а тому не зарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності з 18.05.1989 по 10.05.1994 згідно з довідкою № 1/6 від 20.01.2025, оскільки вказано не вірно по батькові « ОСОБА_2 », є протиправним.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що позивач не має необхідного страхового стажу для призначення пенсії.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 26.02.2025 звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 13).
Рішенням Головного управління ПФУ в Рівненській області від 06.03.2025 № 047250023779 відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 23).
У вказаному рішенні зазначено: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.07.1985: з 03.02.1994 по 12.10.1994, з 21.04.1995 по 14.04.1997, з 25.07.1997 по 26.11.1997, 05.01.1998 по 31.08.1998, з 14.09.1998 по 25.01.1999, оскільки з 01 січня 2023 року рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року; з 18.05.1989 по 10.05.1994 згідно довідки № 1/6 від 20.01.2025, оскільки вказано не вірно по батькові « ОСОБА_2 ».
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абзацу першого пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пункт 3 Порядку № 637 передбачає, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що основним документам, на підставі якого органи ПФУ перевіряють наявність трудового стажу особи, є трудова книжка.
З трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається: запис № 5 - 18.05.1989 прийнятий в транспортну дільницю Марганецького рудоремонтного заводу водієм автомобіля КРАЗ-256 тимчасово; запис № 6 - 01.03.1990 переведений водієм САЗ-3502 транспортної дільниці; запис № 7 - 22.08.1990 переведено водієм автобуса КАВЗ-685 транспортної дільниці; запис № 8 - 01.11.1992 переведений водієм автонавантажувача; запис № 9 - 12.01.1994 переведений водієм УРАЛу; запис № 10 - 13.05.1994 звільнений за ст. 38 КЗпП (а.с. 15).
Враховуючи те, що записи трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містять відомості про роботу позивача у період 18.05.1989 по 10.05.1994, і ці записи є логічними, послідовними та містять посилання на відповідні накази, колегія суддів зробила висновок про протиправність дій відповідача щодо не зарахування зазначеного періоду роботи ОСОБА_1 до страхового стажу через неправильне написання по батькові ОСОБА_1 у довідці № 1/6 від 20.01.2025, а саме « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_3 », адже є цілком зрозумілим, що по-батькові має описку, через пропущення однієї літери.
Щодо не врахованого відповідачем періоду роботи з 03.02.1994 по 12.10.1994, з 21.04.1995 по 14.04.1997, з 25.07.1997 по 26.11.1997, 05.01.1998 по 31.08.1998, з 14.09.1998 по 25.01.1999 у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, колегія суддів зазначає, що частиною першою статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року № 1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі Угода від 13 березня 1992 року) визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у місті Москві.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.
Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відмова відповідача у зарахуванні до загального страхового стажу періоду роботи позивача на території російської федерації з 03.02.1994 по 12.10.1994, з 21.04.1995 по 14.04.1997, з 25.07.1997 по 26.11.1997, 05.01.1998 по 31.08.1998, з 14.09.1998 по 25.01.1999 з підстав припинення участі в угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 є протиправною, адже спірний період роботи охоплюється з 03.02.1994 по 12.10.1994, з 21.04.1995 по 14.04.1997, з 25.07.1997 по 26.11.1997, 05.01.1998 по 31.08.1998, з 14.09.1998 по 25.01.1999, тобто позивач працював на території рф в той час, коли Угода була чинною.
Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
В частині відмовлених позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржується, судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року в адміністративній справі № 160/20326/25 залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з 17 лютого 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України. 
Повна постанова складена 17 лютого 2026 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров