ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 року м.Дніпро Справа № 908/2069/22
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) 
суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.,
секретар судового засідання: Абадей М.О.
представники сторін: 
від скаржника: Шпунт М.Б., представник;
від кредитора: Захандревич О.В., представник
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Запорізької області від 10.12.2024 року у справі №908/2069/22 (суддя Черкаський І.В.)
про розгляд заяви щодо притягнення до солідарної відповідальності,-
у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрутіко Імпорт" (вул. Поштова, 121, м. Запоріжжя, 69002, код ЄДРПОУ 36918438)

ВСТАНОВИВ:

16.10.2024 року до господарського суду Запорізької області від ALPER KITALARARASI TASIMACILIK LIMITED SIRKETI надійшла заява про покладення солідарної відповідальності на керівника боржника Крупняка І.М., відповідно до якої заявник просив суд покласти на керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрутіко Імпорт" (69002, м. Запоріжжя, вул. Поштова, 121, код ЄДРПОУ 36918438) ОСОБА_1 солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів у справі № 908/2069/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрутіко Імпорт".
Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.12.2024 року у цій справі  заяву ALPER KITALARARASI TASIMACILIK LIMITED SIRKETI задоволено; визнано порушеними керівником боржника ОСОБА_1 , строків подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрутіко Імпорт" (вул. Поштова, 121, м. Запоріжжя, 69002, код ЄДРПОУ 36918438) за наявністю ознак неплатоспроможності боржника. 
Суд зазначив, що заява належним чином обґрунтована, в матеріалах справи наявні належні докази.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що керівник ТОВ "Фрутіко Імпорт" ОСОБА_1 зобов`язаний був звернутися до суду із заявою ще до 25.04.2022 року, оскільки ні вимоги ТОВ "НТЦПМ "Аквамарін" на суму 750 000, 00 грн, ні вимоги ALPER KITALARARASI TASIMACILIK LIMITED SIRKETI на суму 231 050 доларів США ТОВ "Фрутіко Імпорт" погасити було не взмозі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.
Просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви у повному обсязі. 
Вважає, що оскаржувана ухвала всупереч приписам ч.5 ст.236 ГПК України є необгрунтованою, прийнятою без належного дослідження наявних у справі доказів та належної їх оцінки, без встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення заяви та із неправильним застосуванням/ порушенням норм, що регламентують покладення на керівника боржника солідарної відповідальності, з порушенням ч.4 ст.236 ГПК України, без врахуванням правових висновків Верховного Суду, без врахування того, що заявником не доведено, а оскаржувана ухвала не ґрунтується на належних та допустимих доказах, які б надавали суду підстави для висновку про задоволення заяви ALPER KITALARARASI TASIMACILIK LIMITED SIRKETI.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує наступне:
Згідно останньої правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 04.09.2024 року по справі № 908/3236/21, обов`язок доведення складу правопорушення щодо керівника боржника покладено виключно на заявника (кредитора), який ініціює застосування такої відповідальності за положень ч.6 ст.34 КУзПБ.
Скаржник наголошує, що жодних, у тому числі належних обгрунтувань та допустимих, належних і достатніх доказів, які б підтверджували кожен із елементів правопорушення (дія чи бездіяльність, наслідок, причинно-наслідковий зв`язок, вина, та ін.), виключно наявність усіх із яких у сукупності може бути підставою для юридичної відповідальності, у поданій заяві заявником не наведено та не долучено до матеріалів справи, а судом таке не встановлено.
Ліквідатор згідно відзиву на апеляційну скаргу  просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. В обґрунтування відзиву зазначає, що відповідно до фінансової звітності у ТОВ "Фрутіко Імпорт" були відсутні будь-які активи, за рахунок яких товариство могло б здійснитися погашення боргів, у зв`язку з чим керівник ТОВ "Фрутіко Імпорт" ОСОБА_1 зобов`язаний був звернутися до суду із заявою ще до 25.04.2022 року, чого останнім не було зроблено.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.01.2025 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя доповідач: Верхогляд Т.А., судді: Парусніков Ю.Б., Чередка А.Є.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.05.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; розгляд апеляційної скарги призначено на 22.09.2025 року на 11:00 год.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2025 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 24.02.2026 року о 15:30 год.
У судовому засіданні 24.02.2026 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.11.2022 року відкрито провадження у справі №908/2069/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрутіко Імпорт"; визнано грошові вимоги кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчально-Тренажерний Центр Підготовки Моряків "Аквамарин" до боржника на суму 85 110,00 грн - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 750 000,00 грн - 4 черга задоволення вимог кредиторів; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Клименка Олександра Юрійовича. 
Постановою господарського суду Запорізької області від 26.01.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрутіко Імпорт" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Клименка Олександра Юрійовича.
Ухвалою господарського суду від 15.08.2024 року відсторонено Клименка Олександра Юрійовича від виконання обов`язків ліквідатора ТОВ "Фрутіко Імпорт"; ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрутіко Імпорт" призначено арбітражного керуючого Сєдову Наталю Іванівну.
Як зазначено вище, до господарського суду Запорізької області звернувся кредитор ALPER KITALARARASI TASIMACILIK LIMITED SIRKETI із заявою про покладення солідарної відповідальності на керівника боржника Крупняка І.М.
Предметом апеляційного перегляду у цій справі є питання розгляду заяви кредитора про покладення солідарної відповідальності на керівника боржника, у зв`язку з порушенням ним вимог ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства (далі -КУзПБ). 
За приписами абз.1 ч.6 ст.34 КУзПБ боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі виникнення неплатоспроможності, зокрема, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами або якщо розмір грошових зобов`язань боржника, строк виконання яких настав, перевищує вартість активів боржника, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з абз.2 ч.6 ст.34 КУзПБ якщо органи управління боржника допустили порушення цих вимог, вони несуть солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення органами управління боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення, про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначених осіб.
Щодо правової природи солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство колегія суддів зазначає, що цей вид відповідальності має деліктну природу, що узгоджується із частиною першою ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), якою встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
А тому положення ч.6 ст.34 КУзПБ, з урахуванням ст.22 ЦК України та висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 28.09.2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, п. 80) слід розуміти як відповідальність порушника за збитки, завдані боржнику, а відповідно, і його кредиторам.
У цих висновках Суд звертається до правової позиції, сформованої Верховним Судом у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 року у справі № 908/3236/21 (п.п. 10.15, 10.19). 
Тлумачення положень ч.6 ст.34 КУзПБ полягає в такому:
- порушення вимоги Закону своєчасно звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство є підставою для стягнення з винного члена органу управління боржника збитків, спричинених таким порушенням, на користь боржника;
- належним позивачем за вимогою про стягнення збитків є як кредитор, так і боржник;
- кошти, стягнені із суб`єкта солідарної відповідальності, є коштами боржника, які, зокрема, включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані для задоволення вимог кредиторів лише у порядку черговості, встановленому КУзПБ.
У цих висновках Суд звертається до правової позиції, сформованої Верховним Судом у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 року у справі № 908/3236/21 (п.10.42).
Тож визначене нормами ч.6 ст.34 КУзПБ правопорушення має співвідноситися із наявністю, відповідно до закону, необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності.
Одним із таких елементів є розмір солідарної відповідальності, тобто розмір збитків, завданих боржнику, а відповідно, і його кредиторам, внаслідок допущеного порушення, що полягає у порушенні визначеного ч.6 ст.34 КУзПБ місячного строку звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі загрози неплатоспроможності (неплатоспроможності, в чинній редакції ч.6 ст.34 КУзПБ) боржника та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, звернення до суду із вимогами про покладення на винного члена органу управління боржника солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство потребує належного та правильного, відповідно до Закону, визначення заявником розміру цієї відповідальності та заявлення ним до суб`єкта (суб`єктів за наявності) солідарної відповідальності вимоги щодо стягнення відповідної суми задля задоволення тих вимог кредиторів, що лишились незадоволеними внаслідок допущеного таким суб`єктом відповідного порушення. 
Без зазначення в заяві про покладення солідарної відповідальності розміру цієї відповідальності та за відсутності вимоги про стягнення із суб`єкта солідарної відповідальності відповідної суми, звернення із такими вимогами є неналежним, а тому відсутні підстави для їх задоволення.
У наведених висновках Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, сформованої в постановах від 10.12.2024 року у справі № 902/1157/21 (п.п. 8.5. 8.6), від 05.03.2025 року у справі № 908/1244/22 (п. 7.6), від 10.04.2025 року у справі № 925/367/20(925/143/24) (п.33), від 04.06.2025 року у справі № 910/18144/23. 
Щодо правил визначення розміру солідарної відповідальності у справі про банкрутство, то Верховний Суд неодноразово (зокрема, в постанові від 10.12.2024 року у справі № 902/1157/21) звертав увагу на те, що звернення до суду з вимогами про покладення на винного члена органу управління боржника солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство потребує визначення заявником розміру цієї відповідальності та заявлення ним до суб`єкта солідарної відповідальності вимоги щодо стягнення відповідної суми задля задоволення тих вимог кредиторів, що лишились незадоволеними внаслідок допущеного таким суб`єктом відповідного порушення.
Деліктна природа солідарної відповідальності в розумінні ч.6 ст.34 КУзПБ (з урахуванням правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду в складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 року у справі №908/3236/21, п. 8.3) зумовлює необхідність визначення розміру такої відповідальності виходячи з обсягу майнової шкоди, заподіяної кредиторам неправомірною бездіяльністю керівника (органів управління) боржника, яка полягає в незадоволенні вимог кредиторів. 
З огляду на наведене неправильним є визначення солідарної відповідальності у загальному розмірі всіх грошових вимог кредиторів до боржника (відповідно до відомостей реєстру вимог кредиторів тощо) без урахування того, яка частина з них може бути погашена в процесі банкрутства, зокрема, за рахунок реалізації майна боржника, включеного до ліквідаційної маси, з урахуванням також того майна (активів), повернення якого до складу ліквідаційної маси боржника здійснюється за наслідками вирішення спорів про недійсність правочинів з відчуження відповідного майна (майнових прав, інших активів) боржника, адже керівник (член органу управління) боржника має нести відповідальність саме за незадоволення вимог кредиторів. 
Тобто в разі, якщо керівник (орган управління) боржника припустився порушень вимог ч.6 ст.34 КУзПБ, але його майна / активів у складі ліквідаційної маси (зокрема внаслідок вчинення арбітражним керуючим передбачених КУзПБ дій, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, визнання недійсними певних правочинів та спростування майнових дій боржника тощо) виявилося достатньо для задоволення визнаних у справі вимог кредиторів, досягається виконання одного із основних завдань провадження у справі про банкрутство - задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника (положення преамбули КУзПБ). 
Тож достатність майна боржника, що включається до складу ліквідаційної маси і спрямовується на задоволення вимог кредиторів боржника, виключає застосування солідарної відповідальності у справі про банкрутство (з урахуванням її деліктної природи в розумінні вказаної норми), оскільки в такому випадку відсутні негативні наслідки, завдані кредиторам боржника внаслідок неправомірної бездіяльності його керівника (органу управління). 
Водночас у разі недостатності майна / активів боржника для погашення всієї сукупності грошових вимог кредиторів, розмір солідарної відповідальності керівника (органу управління) боржника в разі допущення ним відповідного порушення належить визначати, виходячи з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою, яка саме й становитиме розмір непогашених вимог кредиторів, тобто розмір заподіяної ним шкоди. 
У цих висновках колегія суддів виходить з того, що визначення зазначеної суми збитків кредиторів можливо лише після завершення реалізації об`єктів, включених до ліквідаційної маси банкрута, та розрахунків з кредиторами на підставі проведення такої реалізації у ліквідаційній процедурі, тому звернення із заявою про покладення солідарної відповідальності на винних осіб та задоволення такої заяви судом до встановлення факту недостатності майна боржника за результатами погашення грошових вимог кредиторів є передчасним. 
Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 року у справі № 906/1155/20(906/1113/21) у вирішенні спору щодо притягнення відповідних осіб до субсидіарної відповідальності на підставі ч.2 ст.61 КУзПБ. 
На думку Суду такий висновок підлягає також врахуванню mutatis mutandis у вирішенні питання щодо розміру солідарної відповідальності осіб, які порушили вимоги ч.6 ст.34 КУзПБ, враховуючи висновки, викладені в постанові Верховного Суду в складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 року у справі №908/3236/21 щодо подібності відповідних правовідносин з огляду на їх деліктну природу; необхідності телеологічного тлумачення вказаної норми КУзПБ, зважаючи на цілі законодавчого регулювання та його загальну спрямованість (дух закону); необхідності стягнення коштів із члена органу управління боржника на підставі ч.6 ст.34 КУзПБ саме на користь боржника з подальшим зарахуванням цих коштів до ліквідаційної маси та спрямуванням їх на задоволення вимог кредиторів. 
У наведеному підході щодо порядку визначення розміру солідарної відповідальності у справі про банкрутство Суд звертається до висновків Верховного Суду, сформульованих у постанові від 21.08.2025 року у справі № 904/9266/21, які підлягають врахуванню у спірних правовідносинах відповідно до приписів ч.4 ст.300 ГПК України (у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги).
Отже, грошові суми солідарної відповідальності фактично є сумою збитків, завданих боржнику його керівником (членом органу управління) через неподання (несвоєчасне подання) заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, попри загрозу неплатоспроможності боржника (в попередній редакції ч.6 ст.34 КУзПБ); і розмір такої відповідальності має визначатися як різниця між сумою вимог кредиторів та вартістю виявлених у боржника в процедурі ліквідації майнових активів та сум, отриманих від їх реалізації. 
Недотримання цього правила визначення розміру солідарної відповідальності, а саме заявлення вимоги про покладення солідарної відповідальності передчасно, зокрема до завершення реалізації всіх виявлених активів боржника, що підлягають включенню до ліквідаційної маси та погашення за рахунок отриманих сум вимог кредиторів у справі про банкрутство, виключає оцінку судом факту наявності відповідного правопорушення та його елементів, та є підставою для відмови у задоволенні відповідної вимоги.
Натомість, оскаржувана ухвала не містить ні посилання суду на докази та обставини, ні їх дослідження та оцінки судом щодо виявленого майна боржника, що підлягає включенню до ліквідаційної маси, щодо його реалізації в ліквідаційній процедурі, щодо суми коштів, отриманих від його реалізації, та суми, направленої на задоволення вимог кредиторів у цій справі.
Таким чином, під час звернення із заявою у цій справі заявник, кредитор у своїй заяві не зазначав, не доводив, а господарський суд не встановив обставин щодо здійснення у цій справі усіх передбачених КУзПБ дій, необхідних для виявлення та повернення майна банкрута, здійснення та завершення реалізації майна, включеного до ліквідаційної маси, та проведення розрахунків з кредиторами за рахунок отриманих від такої реалізації коштів. 
У зв`язку з викладеним колегія суддів доходить висновку про передчасність заявлення відповідних вимог, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні заяви, що виключає дослідження обставин наявності або відсутності порушень з боку керівника боржника як підстави для притягнення його до відповідальності.
З урахуванням встановлених вище обставин заява кредитора про покладання солідарної відповідальності на керівника боржника не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги..
Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим його належить скасувати з прийняттям нового рішення.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.
Ухвалу господарського суду Запорізької області від 10.12.2024 року у справі №908/2069/22 скасувати.
В задоволенні заяви ALPER KITALARARASI TASIMACILIK LIMITED SIRKETI про покладення солідарної відповідальності на керівника боржника ОСОБА_1 відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 27.02.2026 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко