ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/17265/25	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/453/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №607/17265/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Черничинець Світлана Петрівна на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року, ухваленого суддею Дзюбичем В.Л., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:
у серпні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося в суд із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №5855874 від 13.09.2019 в розмірі 30331, 64 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.09.2019 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5855874, за умовами якого відповідач отримала 9 000,00 грн на умовах, визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредитні кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Разом з тим, відповідач належним чином умови договору не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість.
20.02.2020 між ТОВ «Мілоан» та позивачем ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" укладено Договір відступлення прав вимог №47-МЛ, відповідно до умов якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №5855874 від 13.09.2019.
Заборгованість відповідача перед позивачем становить 30331,64 грн, з яких: - заборгованість за сумою кредиту 9000 грн; - заборгованість за процентами 16111,64 грн; - заборгованість за комісією 900,00 грн; заборгованість за неустойкою та/або процентами за порушення грошового зобов`язання 4320 грн.
Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.01.2026 позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 5855874 від 13.09.2019 в сумі 16 020 (шістнадцять тисяч двадцять) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 1279,26 гривень та 4224,80 гривень витрат на правничу допомогу.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Черничинець Світлана Петрівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року та ухвалити нове, яким яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник заявниці зазначає, що кредитний договір № 5855874 від 13.09.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міолан» та ОСОБА_1 строком на 20 (двадцять) днів з 13.09.2019, про що зазначено в п. 1.3. Згідно п. 1.4 Кредитного договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 03.10.2019. 
Відтак вважають, що починаючи з 04.10.2019 товариством з обмеженою відповідальністю «Міолан» мало право звернутись до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, проте своїм правом не скористалось і 20.02.2020 уклало договір відступлення прав вимоги №47-МЛ, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан». Починаючи з 20.02.2020 позивач не вчиняв жодних дій по відношенню до відповідача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, а отже своїм правом в межах позовної давності не скористався.
Зважаючи на зазначені умови договору, строк позовної давності, встановлений ЦК України, сплив 02.10.2022, тоді як до суду позивач звернувся 12.08.2025 року (як зазначено в позовній заяві) - через 2 роки і 10 місяців після сплину строку позовної давності.
Вказують, що позивачем не подано до суду клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, а судом першої інстанції, в порушення норм процесуального права, без заявленого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та всупереч вимог ст. 127 ЦПК України, без винесення ухвали про поновлення процесуального строку, винесено ухвалу про відкриття провадження та безпідставно поновлено пропущений процесуальний строк і не розглянуто заяву про застосування строків позовної давності, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог.
Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку».
Таким чином, вказують, що сам лише факт дії воєнного стану не є достатнім для поновлення пропущених процесуальних строків. Натомість чинне законодавство вимагає від учасників процесуальних правовідносин подавати відповідні клопотання таким чином, щоб вони відповідали вимогам для поновлення таких строків.
Такі законодавчі вимоги встановлено з метою недопущення зловживань зі сторони учасників процесуальних правовідносин процесуальними правами, а також задля відокремлення тих осіб, чиї процесуальні права були порушені внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, від тих, чиї процесуальні права не постраждали. Відповідно, якщо часу та можливостей для використання будь-яких процесуальних прав у заявника достатньо, то й поновлення строків йому не потрібне ні під час дії воєнного стану, ні в мирний час.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.  
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 13.09.2019 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №5855874 (а.с.26-30).
Відповідно до п. 1.1 Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4 Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.
Згідно з п.1.2. сума кредиту становить 9000,00 грн. у валюті: Українська гривня.
Відповідно до п.п. 1.3. Кредит надається строком на 20 днів з 13.09.2019. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 03.10.2019 (п. 1.4 Договору).
Як передбачено п. 1.5. Договору сукупна вартість кредиту складає 3600 грн в грошовому виразі та 730.00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору.
Відповідно до пунктів 1.5.1, 1.5.2 Договору, комісія за надання кредиту: 900,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 2700,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована.
Пунктами 1.6., 1.7 Договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2.3 Договору. Розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору.
Відповідно до п. 6.1 Договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб сайті Товариства miloan.ua. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (sms) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку, вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в особистому кабінеті на сайті товариства. Після укладення цей договір розміщується в особистому кабінеті позичальника, згідно п. 6.2 Договору.
Згідно з п. 6.3 Договору, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком розрахунків) та підтверджує, зокрема, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору.
Вказаний договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором W36323 13 вересня 2019 року о 13 год. 14 хв.
Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН», ОСОБА_1 уклала договір №5855874 від 13 вересня 2019 року за допомогою одноразового ідентифікатора № W36323 13 вересня 2019 року, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор: 380680442920 (а.с32).
Як вбачається з додатку № 1 до договору про споживчий кредит № 5855874 від 13.09.2019, який є графіком платежів, зазначено дату платежу – 03.10.2019 та суму до сплати: кредит – 9 000,00 грн; комісія за надання кредиту – 900,00 грн; проценти – 2700,00 грн. У випадку зміни будь-яких відомостей зазначених у Графіку розрахунків у зв`язку із частковим погашенням заборгованості та/або продовження строку повернення кредит, Позичальник доручає Товариству самостійно оновити (актуалізувати) графік платежів, шляхом внесення у нього відповідних змін або викладення його у новій редакції та розмістити дані графіку в Особистому кабінеті Позичальника на веб сайті Товариства (а.с.31).
Анкета-заява на кредит № 5855874 від 13.09.2019 передбачає такі ж умови щодо суми та строку кредиту, розміру комісії та процентів. Також зазначено особисті дані ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер, дата народження, адреса реєстрації місця проживання, номер мобільного телефону позичальника, паспортні дані) та відображений щосекундний процес оформлення та розгляду заяви №5855874(а.с.24-25).
Згідно платіжного доручення 1138466 від 13 вересня 2019 року, ТОВ «Мілоан» перерахувало кошти в сумі 9 000,00 грн на платіжну картку НОМЕР_1 , призначення: Кредитні кошти від ТОВ Мілоан згідно договору № 5855874 (а.с.33).
З листа № 31-4-01/07-4346-БТ від 24.11.2025 АТ «Укрсиббанк» видно, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , належить пластикова картка (далі - ПК) маска картки № НОМЕР_1 . Підтверджує, що транзакція 13.09.2019 на суму 9000,00 гривень була успішною та зарахування коштів на маку-картку № НОМЕР_1 відбулося в сумі зазначеної в запиті. Верифікація клієнта, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 проводилась при видачі картки(а.с133).
ТОВ «Мілоан» надав відомості про щоденні нарахування із зазначенням дати операції та суми за договором № 5855874.
20.02.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 47-МЛ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 5855874 від 13.09.2019, що був укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем (а.с39-47).
Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників від 20.02.2020 за Договором відступлення прав вимоги № 47-МЛ від 20 лютого 2020 року Кредитор передав, а Новий Кредитор прийняв Реєстр Боржників Кредитора від 20 лютого 2020 року (а.с.49).
З витягу із Реєстру боржників до договору факторингу № 47-МЛ від 20.02.2020 вбачається, що ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло право вимоги за кредитним договором № 5855874 від 13 вересня 2019 року на суму 30331,64 грн, з яких: 9 000,00 грн – залишок по тілу кредиту; 16111,64,00 грн – залишок по відсотках; 900,00 грн – залишок по комісії; заборгованість по штрафах/пені – 4320,00 грн (а.с.48).
Досудовою вимогою за вих. № 19507504 від 12.08.2025 позивач повідомив ОСОБА_1 про відступлення права вимоги та направив вимогу про сплату боргу, яка залишилася без відповіді (а.с.51).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, чим порушив права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з нього в користь позивача заборгованість за кредитним договором №5855874 від 13 вересня 2019 року в розмірі 16 020 гривень, з яких: 9000 гривень – заборгованість за кредитом; 2700 гривень – заборгованість за відсотками; 4320 гривень – заборгованість за штрафом (пенею). 
Колегія суддів вважає висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за особливостями укладення кредитного договору в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором W36323, 13.09.2021 уклала договір про споживчий кредит №4815852 з ТОВ «Мілоан» .
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем за договором про надання кредиту виконало та надало їй кредит в сумі 9 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1138466 від 13.09.2021, з якого вбачається, що 13 вересня 2021 року на картковий рахунок відповідачки, який належить ОСОБА_1 , було здійснено зарахування коштів у сумі 9 000,00 грн.
Відповідно до положень п.1.3 та п.1.4 кредитного договору №5855874 від 13 вересня 2019 року: строк кредитування становить 20 днів; термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом — 03.10.2019. 
Процентна ставка у цей період становила 1,5% відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2. договору).
Таким чином, виходячи із суми позики у розмірі 9000,00 грн, узгодженої сторонами процентної ставки у розмірі 1,5% за день та строку кредитування (строку договору) тривалістю 20 днів, заборгованість відповідача за процентами за кредитним договором №5855874 від 13 вересня 2019 за період з 13.09.2019 по 03.10.2019 становить 2700 грн, виходячи з розрахунку: 9000 грн *1,5% = 135 грн сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами, 135 грн * 20 (строк дії договору) = 2700 грн.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що стягненню підлягає лише тіло кредиту у розмірі 9 000,00 грн та проценти, нараховані в межах погодженого строку (20 днів) за ставкою 1,5%, що становлять 2700,00 грн.
Що стосується стягнення з відповідача штрафу у розмірі 4320,00 грн, то як вбачається з витягу із Реєстру боржників до договору факторингу № 47-МЛ від 20.02.2020, що ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло право вимоги за кредитним договором № 5855874 від 13.09.2019 на суму 30 331, 64 грн, з яких: 9 000,00 грн – залишок по тілу кредиту; 16 111,64 грн – залишок по відсотках; 900,00 грн – залишок по комісії; заборгованість по штрафах/пені – 4320,00 грн. Тобто штраф/пеня була нарахована первісним кредитором до 24 лютого 2022 року, коли не застосовувалися законодавчі обмеження щодо нарахування штрафу/пені відповідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.
Таким чином, встановивши факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, а також факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору та у строк визначений сторонами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як набувача права вимоги до цього боржника на підставі договору відступлення прав вимог №47-МЛ від 02 січня 2020 року, заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9000 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 2700 грн та за штрафом (пенею) – 4320 грн. 
Щодо строку позовної давності.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до умов кредитного договору № 5855874 від 13.09.2019, банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 9000,00 грн, з встановленим строком користування з 13.09.2019 по 03.10.2019.
Отже, кінцевим строком виконання грошових зобов`язань позичальника є 03.10.2019.
З позовною заявою ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду першої інстанції 21 серпня 2025 року.
З матеріалів справи також вбачається, що відповідачка, у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі просить відмовити в задоволенні позову, у зв`язку із спливом позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.
Тобто, з березня 2020 року строки позовної давності продовжені.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Згідно розділу «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 19, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк його дії.
Зазначені приписи Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України про зупинення строків позовної давності на час воєнного стану в країні виключені на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025.
Разом з тим, позовну заяву до суду подано у серпні 2025 року, тобто коли існували підстави для зупинення перебігу строків позовної давності.
Крім того, за вимогами ст. 264 ЦК України подання позову до суду перериває перебіг позовної давності.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, про те що позов поданий у строки, визначені законом, та вони позивачем не пропущені, оскільки строк дії договору діяв до 03 жовтня 2019 року, а тому строк звернення до суду з позовом спливав 03 жовтня 2022 року, на яке припадало продовження дії таких строків позовної давності.
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом.
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, колегія суддів вважає, що норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Черничинець Світлана Петрівна, слід залишити без задоволення, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується стягнення заборгованості, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Черничинець Світлана Петрівна – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча         Н. М. Храпак

Судді:         Б.О. Гірський         

М.В. Хома