19.03.26
22-ц/812/628/26
Провадження № 22-ц/812/628/26 Суддя першої інстанції Скоринчук К.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

17 березня 2026 року м. Миколаїв Справа № 487/8058/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Тищук Н.О.,
при секретарі судового засідання – Лівшенку О.С.,
за участі позивачки – ОСОБА_1 ,
представника позивачки - Корця С.В.,
представниці відповідача – Лазарєвої Д.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Скоринчук К.М., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Миколаївкомунтранс», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного підприємства «Евако» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» (далі – КП «Миколаївкомунтранс»), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного підприємства «Евако» про захист прав споживачів.
Позов обґрунтовано тим, що 17 вересня 2024 року Центральним районним судом м. Миколаєва у справі № 490/8121/24 видано судовий наказ про стягнення з позивачки на користь КП «Миколаївкомунтранс» заборгованості за типовим індивідуальним договором про надання послуг з побутовими відходами за період з 01 лютого 2022 по 31 липня 2024 року. 
Проте, позивачка договір з відповідачем не укладала, однак останнім нараховано їй борг.
Вищезазначений судовий наказ ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва скасовано за заявою позивачки, оскільки такі послуги їй надає не КП «Миколаївкомунтранс», а ПП «Евако» з яким вона 01 лютого 2022 року уклала договір. 
На неодноразові звернення ОСОБА_1 до відповідача урегулювати вказане питання, відповідач не реагує. 
Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просила суд встановити факт неукладення нею з КП «Миколаївкомунтранс» типового індивідуального договору про надання послуг з управління побутовими відходами, щодо вивезення твердих побутових відходів за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01 лютого 2022 року по теперішній час. Зобов`язати КП «Миколаївкомунтранс» скасувати безпідставно нараховану заборгованість, за період з 01 лютого 2022 року по теперішній час, за нібито спожиті нею послуги з вивезення твердих побутових відходів за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 .
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2025 року позов задоволено.
Визнано такими, що не підлягають сплаті ОСОБА_1 нарахування за вивезення твердих побутових відходів за адресою: АДРЕСА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 , здійснені КП «Миколаївкомунтранс» на підставі Типового індивідуального договору про надання послуг з управління побутовими відходами, за період з 01 червня 2024 року по 24 грудня 2025 року.
Стягнуто з КП «Миколаївкомунтранс» на користь держави судовий збір 1 211.20 грн судового збору.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачкою належно підтверджено надання їй послуг щодо вивозу твердих побутових відходів ПП «Евако» та оплату нею таких послуг відповідним договором від 01 лютого 2022 року № 811 довідкою ПП «Евако» від 19 травня 2025 року № 18, які були подані з позовною заявою, а також ці обставини встановлені рішеннями Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі № 400/6863/24. При цьому суд звертає увагу, що у своїх письмових поясненнях ПП «Евако» підтвердило дію укладеного з позивачкою договору від 01 лютого 2022 року № 811 на теперішній час внаслідок продовження його дії, сплату позивачкою витрат за надані послуги та відсутність заборгованості.
Натомість відповідачем доказів того, що він надає та саме він надає ОСОБА_1 послуги з вивезення побутових відходів, а ОСОБА_1 , відповідно, таку послугу споживає, суду не надано. 
Оскільки позивачка договір з відповідачем з управління побутовими відходами не укладала і докази надання таких послуг відповідачем позивачці відсутні, натомість наявні докази надання таких послуг позивачці ПП «Евако» на підставі діючого договору, відповідно нарахування відповідачем оплати за фактично ненадані послуги, починаючи з 01 лютого 2022 року і по даний час, є неправомірними, що вказує на відсутність у позивачки обов`язку їх сплати.
Водночас суд ураховує з`ясовану під час розгляду справи обставину щодо самостійного скасування відповідачем нарахованого позивачці боргу в період з 01 лютого 2022 року по 31 травня 2024 року в розмірі 5 493,16 грн.
З урахуванням з`ясованих в ході розгляду справи обставин, суд прийшов до висновку про відсутність у відповідача підстав для нарахування позивачці будь-яких сум за послуги (на підставі Типового публічного договору приєднання, що набрав чинності 01 лютого 2022 року, а так само 01 вересня 2024 року), які не надавалися відповідачем, за відсутністю обов`язку позивачки щодо відшкодування таких витрат внаслідок не укладення договору та не споживання послуг. За таких обставин позов підлягає задоволенню з урахуванням скасованого нарахованого боргу по 31 травня 2024 року.
Не погодившись з рішення суду КП «Миколаївкомунтранс» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було не враховано норми матеріального права, щодо правового статусу КП «Миколаївкомунтранс», як виконавця комунальної послуги- послуги з управління побутовими відходами (послуга з поводження з побутовими відходами – назва до 09 липня 2023 року) та необхідності укладення відповідного договору про надання послуг з офіційним виконавцем комунальної послуги.
КП «Миколаївкомунтранс» вважає, що ПП «Евако» не надавало послуги з вивезення твердих побутових відходів зокрема ОСОБА_1 , через відсутність факту перевезення побутових відходів для їх подальшого захоронення в спеціалізованих місцях.
Не зазначення в позовних вимогах конкретної суми, що підлягає скасуванню, яка нарахована за послуги з вивезення твердих побутових відходів, в період з 01 лютого 2022 року по теперішній час, є неналежно обраним позивачкою способом захисту свого права.
Суд першої інстанції в своєму рішенні не зазначає в чому полягає різниця між «скасуванням» та «перерахунком» заборгованості в розмірі 5 493.16 грн, що зобов`язаний був виконати відповідач, оскільки фактично сума заборгованості в розмірі 5 493,16 грн перестала існувати до подання позовної заяви.
Суд першої інстанції встановлює факт самостійного скасування відповідачем нарахованого боргу в період з 01 лютого 2022 року по 31 травня 2024 року в розмірі 5 493,16 грн. При цьому суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення встановив факт того, що позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням скасованого нарахованого боргу по 31 травня 2024 року.
Проте, вказані факти абсолютно суперечать резолютивній частині рішення суду.
Суд першої інстанції в своєму рішенні не визнав факту не укладення ОСОБА_1 договору з відповідачем в період з 01 червня 2024 року по 24 грудня 2025 року, а відтак дійшов хибного висновку щодо того, що не підлягають сплаті позивачем нарахування за вивезення твердих побутових відходів. За період з 01 червня 2024 року по 24 грудня 2025 року.
В позовній заяві взагалі відсутня така вимога, щодо скасування нарахованої відповідачем заборгованості за період з 01 червня 2024 року по 24 грудня 2025 року. Суд фактично вийшов за межі позовних вимог.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги про скасування нарахованої заборгованості за період з 01 червня 2024 року по 24 грудня 2025 року, а не по дату подання позовної заяви, позбавив відповідача права на захист своїх прав та інтересів, оскільки станом на 24 грудня 2025 року відповідач вже не мав процесуального права подавати будь-які докази та заперечення у справі, що є порушенням принципу рівності та змагальності сторін та суперечить положенням статті 12 ЦПК України. 
Суд в резолютивній частині свого рішення не визнав факту відсутності матеріальних правовідносин між позивачкою та відповідачем, у вигляді встановлення факту відсутності договірних відносин починаючи з 01 червня 2024 року по 24 грудня 2025 року, при цьому визнає таким, що не підлягає сплаті ОСОБА_1 нарахування здійснені КП «Миколаївкомунтранс» за період з 01 червня 2024 року по 24 грудня 2025 року.
На момент подачі позовної заяви в ній не містився Припис від 05 липня 2024 року, № 4/000006, проте суд першої інстанції посилається на нього в своєму рішенні. Відповідач заперечував проти приєднання до матеріалів справи вказаного Припису в подальшому.
Суд першої інстанції визнав допустимим та належним доказом, який підтверджує дію Договірних відносин між позивачем та ПП «Евако», на підставі лише інформаційних довідок наданих ПП «Евако», які не узгоджуються зі змістом Договору № 811 від 01 лютого 2022 року та суперечить положенням про термін його дії.
Судом першої інстанції, надані представником відповідача в судовому засіданні зауваження з цього приводу, в частині терміну дії договору № 811 від 01 лютого 2022 року були проігноровані та не отримали належної правової оцінки.
На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 01 лютого 2022 року позивач уклала договір на вивезення побутових відходів з ПП «Евако», який продовжено, та регулярно сплачує за послуги за цим договором.
05 липня 2024 року керівнику КП «Миколаївкомунтранс» було вручено під підпис Припис від 05 липня 2024 року № 4/000006 про припинення порушень прав споживачів, яким зобов`язали в термін до 22 липня 2024 року скасувати борг з оплати за послуги з поводження з побутовими відходами в сумі 5 493. 16 грн нарахований за період з 01 лютого 2022 року по 31 травня 2024 року ОСОБА_2 , яка мешкає по вул. Левського, 20, у місці Миколаїв, Комунальним підприємством «Миколаївкомунтранс», за відсутності із Споживачем договірних відносин.
КП «Миколаївкомунтранс» з Приписом не погоджувалося, наголошуючи, що є єдиним офіційним виконавцем послуг по поводженню з побутовими відходами (вивезення побутових відходів), ОСОБА_1 приєдналася до виконання цього договору шляхом мовчання-«мовчазна згода» (не надання офіційного листа у встановленні строки на розірвання договірних відносин) та у неї відсутня можливість не приєднатися до цього публічного договору, окрім як тільки подання своєчасної заяви про відмову від надання послуг. Оскільки існує публічний договір з єдиним офіційним виконавцем послуг по поводженню з побутовими відходами (вивезення побутових відходів), то ОСОБА_1 не може не користуватися цими послугами за власним бажанням.
05 липня 2024 року за результатами проведеної перевірки ГУ Держпродспоживслужби в Миколаївській області було складено АКТ № 000006 з висновком про неправомірність дій КП «Миколаївкомунтранс» в частині нарахування ОСОБА_1 оплати за послуги з вивезення побутових відходів за період з 01 лютого 2022 року по 31 травня 2024 року, в розмірі 5 493.16 грн, оскільки було з`ясовано, що послуги з вивезення побутових відходів за період з 01 лютого 2022 року по 31 травня 2024 року КП «Миколаївкомунтране» Ковтуненко В.В. не надавалися, та що приєднання ОСОБА_1 до публічного договору фактично не відбулося.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі № 400/6863/24, яке залишено в силі П`ятим апеляційним адміністративним судом 17 червня 2025 року та набрало законної сили було встановлено, що відповідно до направлення від 25 червня 2024 року № 7 в період з 25 червня 2024 року по 05 липня 2024 року працівниками Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області проводилась позапланова перевірка на підставі скарги ОСОБА_1 на предмет правомірності нарахування КП «Миколаївкомунтранс» плати за вивезення побутових відходів та приєднання її до публічного договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами (вивезення побутових відходів).
Однак, під час розгляду справи Миколаївський окружний адміністративний суд встановив, що між ОСОБА_1 та КП «Миколаївкомунтранс» письмовий договір на вивезення побутових відходів ніколи не укладався, а між ПП «Евако» та ОСОБА_1 з 01 лютого 2022 року існує діючий договір на вивезення побутових відходів і на підтвердження отримання ОСОБА_1 послуг від ПП «Евако» були надані суду відповідні докази, що слугували ухваленню відповідного рішення.
Позивачкою підтверджено надання їй послуг щодо вивозу твердих побутових відходів ПП «Евако» та оплату нею таких послуг відповідним договором від 01 лютого 2022 року № 811 довідкою ПП «Евако» від 19 травня 2025 року № 18, а також ці обставини встановлені рішеннями Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі № 400/6863/24. 
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Як зазначено у статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Таким чином, саме громадянин визначає бути йому споживачем чи ні.
Зазначене відображено також у спеціалізованих роз`ясненнях щодо сфери поводження з відходами Міністерства розвитку громади та території України від 13 березня 2020 року, відповідно до якого власники житлових будинків приватної власності мають право самостійно обирати і надавача послуги з вивезення сміття. Така ж позиція відображена у Правилах надання послуг з поводження з побутовими відходами затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 року № 1070 ( в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 35? Закону України «Про відходи»(який діяв на час виникнення спірних правовідносин) передбачено укладення договорів власниками, наймачами, користувачами, у тому числі орендарями, джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів. Тобто, закон лише визначає цивільно-правову природу регулювання відносин між суб`єктами благоустрою по дотриманню вимоги з санітарного очищення, утримання та користування об`єктом благоустрою, відповідно до положення статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», та не може розглядатись як обов`язок, оскільки таке розуміння положення суперечить загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору та вільного волевиявлення сторін правочину (пункт 3 частини 1 статті 3, статті 627 ЦК України).
Як встановлено у справі, що переглядається, позивачка уклала договір на вивезення побутових відходів з ПП «Евако», який діяв з 01 лютого 2022 року та був продовжений на невизначений термін.
Виконання зазначеного договору щодо надання позивачці послуг щодо вивозу твердих побутових відходів ПП «Евако» та оплату нею таких послуг відповідним договором від 01 лютого 2022 року № 811 підтверджено позивачкою та ПП «Евако» відповідними доказами, а також ці обставини встановлені рішеннями Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі № 400/6863/24.
Відповідно до частини 1, 4 статті 25 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані укласти  договір про поводження з побутовими відходами з особою, визначеною у встановленому законодавством порядку. Якщо інше не визначено законом, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, управитель багатоквартирного будинку або інша уповноважена особа, яка укладає колективний договір про надання комунальних послуг, згідно з правилами благоустрою території населеного пункту, розробленими з урахуванням схеми санітарного очищення населеного пункту та затвердженими органом місцевого самоврядування, має право на вибір серед визначених у встановленому законодавством порядку виконавців послуг з поводження з побутовими відходами.
Послуга з поводження з побутовими відходами надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з поводження з побутовими відходами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Таким чином, наведеною вище нормою покладено обов`язок на споживача укласти підготовлений виконавцем договір про надання житлово-комунальних послуг.
За матеріалами справи відповідно до заяви ОСОБА_1 від 07 серпня 2024 року остання відмовилась від укладання з відповідачем Типового індивідуального договору про надання послуг з управління побутовими відходами, оскільки має аналогічний договорі з ПП «Евако» з 01 лютого 2022 року. 
Верховний Суд України у постанові від 10 жовтня 2012 року по справі №6-110 цс 12 висловив правову позицію, відповідно до якої в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.
З урахуванням позиції Верховного Суду України, вбачається, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача лише за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору, в той час як відмова споживача послуг від укладення договору, який не є типовим, не суперечить вимогам частини 3 статті 6 статті 627, 630 ЦК України та статті 20 «Про житлово-комунальні послуги».
Отже, отримавши відмову позивачки від укладення запропонованого відповідачем договору, виходячи з положень статей 3, 6, 12-15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України, виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, висновки суду першої інстанції про те, що з 01 лютого 2022 року по день ухвалення рішення у справі (24 грудня 2025 року) діють умови договору, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Евако» про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, є правильними, а тому оплата таких послуг за період з 01 червня 2024 року по 24 грудня 2025 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на адресу позивачки відповідачем, ОСОБА_1 не підлягає.
Доводи апеляційної скарги КП «Миколаївкомунтранс» про те, що ПП «Евако» не надавало послуги з вивезення твердих побутових відходів зокрема ОСОБА_1 , через відсутність факту перевезення побутових відходів для їх подальшого захоронення в спеціалізованих місцях не заслуговують на увагу, оскільки є припущенням та спростовується наданими позивачкою доказами.
Посилання в апеляційній скарзі на не зазначення в позовних вимогах конкретної суми, що підлягає скасуванню, яка нарахована відповідачем за послуги з вивезення твердих побутових відходів, в період з 01 лютого 2022 року по теперішній час, є неналежно обраним позивачкою способом захисту свого права, відхиляються апеляційним судом, оскільки у своєму позові позивачка визначає дію договору між нею та ПП «Евако», що виключає, на її думку, нарахування відповідачем у цей період оплату за послуги, від яких вона відмовилась.
Апеляційний суд не встановив будь-яких суперечностей, на які посилається скаржник, між мотивувальною та резолютивною частиною оскаржуваного судового рішення щодо встановлення факту виконання відповідачем Припису про скасування боргу за період з 01 лютого 2022 року по 31 травня 2024 року в розмірі 5 493,16 грн та задовольнив вимоги щодо нарахувань за період з 01 червня 2024 року по 24 грудня 2025 року, які не підлягають сплаті, оскільки існують договірні відносини позивачки з ПП «Евако». 
Також, апеляційний суд не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не визнав факту не укладення ОСОБА_1 договору з відповідачем в період з 01 червня 2024 року по 24 грудня 2025 року, проте визнав таким, що не підлягає оплаті за такі послуги в період з 01 червня 2024 року по 24 грудня 2025 року, оскільки вимога щодо не укладеного договору є неналежним способом захисту прав позивачки про що зазначив суд в оскаржуваному рішенні в межах позовних вимог.
Щодо доводів апеляційної скарги про вихід за межі позовних вимог щодо періоду нарахованої заборгованості, то такі доводи відхиляються апеляційним судом, оскільки позивачка зазначала в позовній заяві початок періоду та закінчення визначила по «теперішній час», суд уточнив закінчення періоду датою ухвалення рішення, оскільки саме під час розгляду справи було встановлені дію умов укладеного позивачкою договору з ПП «Евако». 
Аргументи апеляційної скарги про відсутність при подачі позову Припису від 05 липня 2024 року, № 4/000006, а в подальшому суд першої інстанції безпідставно долучив його до матеріалів справи та послався на нього в своєму рішенні не можуть бути взяті до уваги, оскільки позивачка в доводах позовної заяви викладала обставини за якими, ким та про що було видано зазначений Припис відповідачу та саме цей Припис оскаржувався відповідачем, судові рішення за якими містяться в матеріалах справи, тому для повного з`ясування цих обставин судом було долучено до матеріалів справи згаданий Припис.
Не погоджується апеляційний суд й з твердженнями апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково визнав допустимим та належним доказом, який підтверджує дію Договірних відносин між позивачем та ПП «Евако», на підставі інформаційних довідок наданих ПП «Евако», які не узгоджуються зі змістом Договору № 811 від 01 лютого 2022 року, оскільки крім наданих позивачкою доказів такі обставини перевірялися під час розгляду справи за позовом відповідача в адміністративному провадженні, за наслідками якого рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі № 400/6863/24, яке залишено в силі П`ятим апеляційним адміністративним судом 17 червня 2025 року встановлено факт укладення Договору № 811 від 01 лютого 2022 року та його законність.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановивши обставини справи, то підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга КП «Миколаївкомунтранс» задоволенню не підлягає, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Н.О. Тищук
Повне судове рішення складено 19 березня 2026 року.