ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 320/9767/21
адміністративне провадження № К/990/45233/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
cудді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Смоковича М.І., Мацедонської В.Е.,
розглянув як суд касаційної інстанції у порядку письмового провадження адміністративну справу № 320/9767/21,
за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на попередній посаді, провадження в якій відкрито,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником, - адвокатом Ковальчуком Степаном Миколайовичем, на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.07.2024, ухвалене суддею Головенком О.Д., та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2024, ухвалену у складі: судді-доповідача Ключковича В.Ю., суддів Беспалова О.О., Грибан І.О.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1.  ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Національної поліції України (далі - НП України, відповідач-1), Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - ГУ НП у Київській області, відповідач-2) з вимогами:
- визнати протиправним і скасувати наказ НП України «По особовому складу» від 06.07.2021 №857о/с у частині призначення полковника поліції ОСОБА_1 заступником начальника Броварского районного управління поліції - начальником кримінальної поліції ГУ НП у Київській області у порядку переведення та звільнення з посади заступника начальника Департаменту протидії нарокозлочинності - начальника Управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків НП України;
- визнати протиправним і скасувати наказ ГУ НП у Київській області «По особовому складу» від 12.07.2021 №179о/с у частині призначення полковника поліції ОСОБА_1 , який прибув з апарату центрального органу управління НП України, заступником начальника управління поліції - начальником кримінальної поліції Броварського районного управління поліції ГУ НП у Київській області;
- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді заступника начальника Депаратаменту - начальника Управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків НП України з 06.07.2021;
- стягнути з НП України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення (заробіток) за час вимушеного прогулу.
2. На обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржувані накази є протиправними, адже його переміщення на посаду заступника начальника управління поліції - начальника кримінальної поліції Броварського районного управління поліції ГУ НП у Київській області було здійснено без його згоди.
3. Позивач також доводив, що в центральному апараті НП України були вакантними рівнозначні посади, які він міг обійняти у зв`язку зі скороченням посади заступника начальника Департаменту протидії нарокозлочинності - начальника Управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків НП України, яку він раніше обіймав, проте відповідач-1 відповідних посад йому не пропонував.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. У період з 14.11.2005 по 06.11.2015 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 - в органах національної поліції.
5. Наказом НП України «По особовому складу» від 26.01.2018 № 64 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Департаменту протидії наркозлочинності - начальника Управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків НП України.
6. Наказом НП України «По особовому складу» від 17.01.2020 №70 о/с, на підставі пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), ОСОБА_1 , заступника начальника Департаменту протидії наркозлочинності - начальника Управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків НП України з 18.01.2020 звільнено зі служби в поліції.
7. Не погоджуючись зі звільненням із служби в поліції, ОСОБА_1 звернувся до суду.
8. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 у справі №320/1508/20 адміністративний позов задоволено:
- визнано протиправним і скасовано наказ НП України від 17.01.2020 №70о/с «По особовому складу» у частині звільнення зі служби в поліції полковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника Департаменту протидії наркозлочинності - начальника Управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків НП України;
- поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді заступника начальника Департаменту протидії наркозлочинності - начальника Управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків НП України з 19.01.2020.
9. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2021 апеляційну скаргу НП України залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 змінено: викладено абзац 4 резолютивної частини рішення у такій редакції: «Стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення і до дня винесення судом рішення про поновлення в розмірі 811 043,72 грн, за виключенням обов`язкових податків і зборів».
10. На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 у справі № 320/1508/20 наказом НП України «По особовому складу» від 16.04.2021 №471о/с: 
- скасовано пункт наказу НП України від 17.01.2020 №70о/с про звільнення ОСОБА_1 , заступника начальника Департаменту протидії наркозлочинності - начальника Управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків НП України;
- поновлено полковника поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Департаменту протидії наркозлочинності - начальника Управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків НП України з 19.01.2020.
11. 05.05.2021 ОСОБА_1 вручено персональне попередження про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням посади начальника Департаменту протидії наркозлочинності - начальника Управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків НП України.
12. Наказом НП України «По особовому складу» від 06.07.2021 №857о/с полковника поліції ОСОБА_1 призначено заступником начальника Броварського районного управління поліції - начальником кримінальної поліції ГУ НП в Київській області у порядку переведення, звільнивши з посади заступника начальника Департаменту протидії наркозлочинності - начальника Управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків НП України.
13. Підставою переміщення позивача була доповідна записка начальника Департаменту кадрового забезпечення НП України полковника поліції ОСОБА_2 від 05.07.2021.
14. Наказом ГУ НП в Київській області «По особовому складу» від 12.07.2021 №179о/с ОСОБА_1 з 06.07.2021 призначено заступником начальника управління поліції - начальником кримінальної поліції Броварського районного управління поліції.
15. Цим же наказом ОСОБА_1 установлено посадовий оклад у розмірі 3 250,00 грн, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988; надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 75 відсотків; визначено вислугу років в поліції, яка дає право на встановлення надбавки за стаж служби та надання додаткової оплачуваної відпустки, станом на 06.07.2021 - 15 років 7 місяців 23 дні.
16. Не погоджуючись з указаними наказами, позивач звернувся до суду.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
17. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.07.2023, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2024, у задоволенні позову відмовлено.
18. Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що, відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини першої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські можуть бути переміщені на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби і згода поліцейського на таке переміщення не вимагається. 
19. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що рівнозначними для цілей переміщення поліцейського, відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини першої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», є посади, для зайняття яких установлено однакове граничне спеціальне звання поліцейського.
20. У цьому контексті суди попередніх інстанцій з`ясували, що для посад заступника начальника Департаменту протидії наркозлочинності - начальника Управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків НП України та заступника начальника Броварського районного управління поліції - начальника кримінальної поліції ГУ НП в Київській області встановлено граничне спеціальне звання «полковник поліції», у зв`язку з чим суди попередніх інстанцій дійшли висновку про їхню рівнозначність.
21. На підставі викладеного суди попередніх інстанцій вважали, що відповідач мав правові підстави для переміщення позивача на посаду начальника Броварського районного управління поліції - начальника кримінальної поліції ГУ НП в Київській області.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
22. 25.11.2024 від позивача до Суду надійшла касаційна скарга, у якій позивач просив скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2024 та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
23. Ухвалою Суду від 17.12.2024 відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
24. 03.04.2026 до Суду надійшли матеріали справи №320/9767/21.
25. За доводами позивача, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суди попередніх інстанцій застосували абзац 2 пункту 2 частини першої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», статтю 32 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.10.2019 у справі №420/5192/18; від 11.08.2020 у справі №620/2624/19; від 30.06.2021 у справі №620/1190/20; від 29.09.2021 у справі №240/20512/20; від 30.09.2021 у справі №640/20160/18; від 26.01.2021 у справі №826/10785/17; від 23.06.2021 у справі №240/14986/20; від 28.12.2021 у справі №400/3525/19; від 12.05.2022 у справі №400/2741/19; та статті 40, 49-2 КЗпП України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24.01.2020 у справі №820/1190/17; від 17.01.2020 у справі №814/2078/16; від 05.12.2019 у справі №814/2452/16; від 28.11.2019 у справі №816/353/17; від 21.11.2019 у справі №804/2223/17.
26. Як зазначав позивач, у постановах від 17.10.2019 у справі №420/5192/18; від 11.08.2020 у справі №620/2624/19; від 30.06.2021 у справі №620/1190/20; від 29.09.2021 у справі №240/20512/20; від 30.09.2021 у справі №640/20160/18; від 26.01.2021 у справі №826/10785/17; від 23.06.2021 у справі №240/14986/20; від 28.12.2021 у справі №400/3525/19; від 12.05.2022 у справі №400/2741/19 Верховний Суд дійшов висновку, що до питання переміщення поліцейських по службі, в тому числі з підстав, установлених в абзаці 2 пункту 2 частини першої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», підлягає субсидіарному застосуванню положення статті 32 КЗпП України, яка пов`язує можливість переведення працівника на іншу роботу з наданням добровільної згоди.
27. Позивач доводив, що в спірних правовідносинах згоди на переміщення на посаду заступника начальника Броварського районного управління поліції - начальника кримінальної поліції ГУ НП в Київській області він не надавав.
28. Позивач також зазначає, що суди попередніх інстанцій, установивши, що оскаржуване переміщення по службі було пов`язано зі скороченням його посади, не застосували до спірних правовідносин положення статей 40, 49-2 КЗпП України.
29. Водночас, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24.01.2020 у справі №820/1190/17; від 17.01.2020 у справі №814/2078/16; від 05.12.2019 у справі №814/2452/16; від 28.11.2019 у справі №816/353/17; від 21.11.2019 у справі №804/2223/17, у випадку скорочення посади поліцейському мають бути запропоновані усі вакантні посади, які він може обійняти з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.
30. Проте, як зауважив позивач, указаного обов`язку відповідач не виконав, адже не запропонував йому всі без виключення вакантні посади, у тому числі рівнозначні, в будь-яких органах (закладах, установах) поліції.
31. Відповідачі у відзиві на касаційну скаргу зазначили, що судами попередніх інстанцій повно та всебічно встановлено обставини, що мають значення для розгляду справи, і правильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, у зв`язку з чим підстав для скасування їхніх рішень немає.
32. За доводами відповідачів, відсутність у Законі України «Про Національну поліцію» норми про необхідність отримання згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби вказує не про неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства (й необхідність застосування КЗпП України), а про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання у трудовому законодавстві.
33. На думку відповідачів, з аналізу статті 65 Закону № 580-VIII, яка є прямо релевантною у спірних правовідносинах, випливає, що переміщення поліцейського на рівнозначну посаду в поліції, у тому числі у порядку переведення за ініціативою прямих керівників або керівників інших органів поліції, які порушили питання про переміщення з метою забезпечення більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, можливе за умови, що граничне спеціальне звання за займаною ним посадою відповідає граничному спеціальному званню посади, на яку він переміщується. Згода поліцейського у такому випадку не потрібна.
34. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача Радишевської О.Р., суддів Смоковича М.І., Мацедонської В.Е.
V. Джерела права
35. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано положеннями Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (у редакції, чинній станом на 10.06.2021; далі - Закон № 580-VIII).
36. Відповідно до частини першої статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
37. Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону № 580-VIII).
38. Згідно з частиною третьою статті 59 Закону №580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
39. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України (частина четверта статті 59 Закону № 580-VIII).
40. Відповідно до частини першої статті 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
41. Згідно з приписами частини першої статті 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється:
1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади: 1) для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; 2) за ініціативою поліцейського; 3) у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; 4) у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); 5) за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; 6) з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; 7) у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;
3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;
4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.
42. Частиною другою статті 65 Закону №580-VIII визначено, що посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції.
43. Згідно з приписами частини восьмої статті 65 Закону №580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
44. Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський (частина дев`ята статті 65 Закону №580-VIII).
45. У разі якщо згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначенню поліцейського на посаду повинно передувати погодження відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб, призначення на посаду здійснюється після отримання такого погодження. Не допускається переміщення поліцейських на вищі посади протягом шести місяців з дня притягнення до адміністративної чи дисциплінарної відповідальності (частини десята-одинадцята статті 65 Закону № 580-VIII).
46. Відповідно до статті 59 Закону №580-VIII з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 № 1235, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.12.2016 №1668/29798, затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок №1235) і Перелік документів з питань проходження служби (далі - Перелік).
47. Відповідно до розділу ІІ Порядку №1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, як переміщення по службі.
48. За приписами пункту 2 розділу ІІІ Порядку №1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
49. Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №1235 перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 №1235.
50. Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 1235 у разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України.
51. Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.
52. Відповідно до частини першої статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. 
VI. Позиція Верховного Суду
53. Межі касаційного перегляду визначено статтею 341 КАС України, за правилами частини першої якої суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
54. Касаційне провадження у цій справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: з метою перевірки аргументів позивача щодо застосування судами попередніх інстанцій:
- абзацу 2 пункту 2 частини першої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», статті 32 КЗпП України, без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.10.2019 у справі №420/5192/18; від 11.08.2020 у справі №620/2624/19; від 30.06.2021 у справі №620/1190/20; від 29.09.2021 у справі №240/20512/20; від 30.09.2021 у справі №640/20160/18; від 26.01.2021 у справі №826/10785/17; від 23.06.2021 у справі №240/14986/20; від 28.12.2021 у справі №400/3525/19; від 12.05.2022 у справі №400/2741/19, - у частині порядку та умов переміщення поліцейських в іншу місцевість (інший орган поліції);
- статей 40, 49-2 КЗпП України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24.01.2020 у справі №820/1190/17; від 17.01.2020 у справі №814/2078/16; від 05.12.2019 у справі №814/2452/16; від 28.11.2019 у справі №816/353/17; від 21.11.2019 у справі №804/2223/17, - у частині дотримання гарантій працевлаштування у разі скорочення посади поліцейського.
55. Щодо доводів касаційної скарги в частині неправильного застосування (незастосування) статей 40, 49-2 КЗпП України, Суд зазначає таке.
56. Під час установлення доцільності посилання на постанову Верховного Суду, яку скаржник у касаційній скарзі наводить як приклад неправильного застосування норм матеріального права, без урахування висновку Верховного Суду, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
57. У справах №820/1190/17; №814/2078/16; №814/2452/16; №816/353/17; №804/2223/17 предметом позову були накази відповідних органів поліції про звільнення поліцейських з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
58. Доводи позивачів у вказаних справах зводилися до того, що у відповідного органу поліції не відбулося організаційно-штатних змін, які б мали наслідком скорочення їхньої посади, та/або порушення порядку звільнення внаслідок непропонування вакантних посад.
59. У вказаних справах Верховний Суд сформулював уніфікований підхід до вирішення спорів про звільнення поліцейських у зв`язку зі скороченням штату, який полягає в тому, що, вирішуючи питання про правомірність наказу про звільнення працівника поліції зі служби у зв`язку зі скороченням штату, судам необхідно з`ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штатів, та чи додержано відповідачем вимог законодавства, що регулюють вивільнення працівника, а саме чи попереджено у встановлений законом строк про можливе звільнення та чи запропоновано працівнику іншу посаду. Пропозиція усіх наявних вакантних посад є невід`ємним атрибутом належного дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штату у разі реорганізації, в якій визначальними критеріями є досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.
60. Водночас у цій справі спір виник у зв`язку з переміщенням позивача з посади заступника начальника Департаменту протидії наркозлочинності - начальника Управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків НП України на посаду заступника начальника Броварського районного управління поліції - начальника кримінальної поліції ГУ НП у Київській області.
61. Як установили суди попередніх інстанцій, нормативною підставою переміщення позивача був абзац 2 пункту 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII (переміщення поліцейських на рівнозначні посади здійснюється для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби), а фактичною підставою - доповідна записка начальника Департаменту кадрового забезпечення НП України полковника поліції Кобця С.В. від 05.07.2021.
62. У доповідній записці йшлося про те, що з метою продовження проходження позивачем служби в поліції та в інтересах служби, враховуючи практичний досвід роботи, здобуті навички, морально-ділові і професійні якості полковника поліції ОСОБА_1 , останній зможе ефективно забезпечити роботу напрямку кримінальної поліції Броварського районного управління поліції ГУ НП у Київській області, що відповідає інтересам служби.
63. Таким чином, правовідносини, що склалися в цій справі та у справах №820/1190/17; №814/2078/16; №814/2452/16; №816/353/17; №804/2223/17, які позивач наводив як приклад неправильного застосування норм матеріального права, не є подібними.
64. Та обставина, що переміщенню позивача передувала серія заходів, спрямованих на повідомлення його про скорочення посади, яку він обіймав, та можливе наступне вивільнення, зазначених висновків щодо нерелевантності правових позицій, викладених у справах №820/1190/17; №814/2078/16; №814/2452/16; №816/353/17; №804/2223/17, не спростовує.
65. Переміщення поліцейських у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації (абзац 4 пункту 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII) та для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби (абзац 2 пункту 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII) є окремими видами переміщень, що ґрунтуються на самостійних підставах.
66. Ініціювання відповідачем-1 процедури вивільнення позивача у зв`язку зі скороченням його посади шляхом вручення йому відповідного попередження з одночасною пропозицією обійняти інші вакантні посади не є перешкодою для ухвалення рішення про переміщення поліцейського на іншу посаду з підстав, передбачених абзацом 2 пункту 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII, - виходячи з інтересів служби, для більш ефективної служби.
67. Отже, аргументи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування статей 40, 49-2 КЗпП України, викладених у постановах від 24.01.2020 у справі №820/1190/17; від 17.01.2020 у справі №814/2078/16; від 05.12.2019 у справі №814/2452/16; від 28.11.2019 у справі №816/353/17; від 21.11.2019 у справі №804/2223/17, щодо гарантій при вивільненні поліцейських у зв`язку з скороченням штатів, є безпідставними.
68. Щодо аргументів касаційної скарги про неправильне застосування абзацу 2 пункту 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII, статті 32 КЗпП України, то Суд зазначає таке.
69. У постановах від 17.10.2019 у справі №420/5192/18; від 11.08.2020 у справі №620/2624/19; від 30.06.2021 у справі №620/1190/20; від 29.09.2021 у справі №240/20512/20; від 30.09.2021 у справі №640/20160/18; від 26.01.2021 у справі №826/10785/17; від 23.06.2021 у справі №240/14986/20; від 28.12.2021 у справі №400/3525/19; від 12.05.2022 у справі №400/2741/19 Верховний Суд, розв`язуючи спори, які стосувалися переміщення поліцейських на іншу посаду в іншу місцевість, дійшов висновку, що Законом №580-VIII установлені підстави переміщення поліцейського та осіб, які можуть ініціювати переміщення, проте Законом №580-VIII не встановлено, чи вимагається згода поліцейського на таке переміщення. Усталеною є позиція, що у відносинах публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство необхідно застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться в спеціальному законі. Беручи до уваги, що Законом №580-VIII не врегульовано питання щодо порядку переміщення поліцейського на рівнозначну, вищу або нищу посаду в іншій місцевості, у цій частині до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні положення трудового законодавства. Статтею 32 КЗпП України встановлено можливість переведення в іншу місцевість тільки за згодою працівника, за винятком тимчасового переведення та в інших випадках, передбачених законодавством. Отже, переміщення поліцейського на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби в іншу місцевість, можливо за умови надання поліцейським згоди на таке переміщення. Для цілей застосування статті 32 КЗпП України, у контексті спірних правовідносин, іншою місцевістю є інший населений пункт, у тому числі в межах однієї області.
70. У постановах від 23.06.2021 у справі №240/14986/20, від 30.09.2021 у справі №640/20160/18 Верховний Суд також вирішував питання які посади є рівнозначними для цілей застосування абзацу 2 пункту 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII та статті 32 КЗпП України. За висновками Верховного Суду, у вказаних постановах з метою визначення чи є посада, на яку переміщено поліцейського, рівнозначною його попередній посаді, необхідно враховувати низку факторів, зокрема: граничне спеціальне звання, установлене для зайняття цієї посади, рівень посадового окладу та грошового забезпечення з урахуванням його обов`язкових складових (надбавок та премій); коло посадових обов`язків, ступінь підпорядкування.
71. Отже, висновок судів попередніх інстанцій про те, що переміщення поліцейських відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII не вимагає згоди поліцейського не відповідає висновкам щодо застосування цієї норми у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 17.10.2019 у справі №420/5192/18; від 11.08.2020 у справі №620/2624/19; від 30.06.2021 у справі №620/1190/20; від 29.09.2021 у справі №240/20512/20; від 30.09.2021 у справі №640/20160/18; від 26.01.2021 у справі №826/10785/17; від 23.06.2021 у справі №240/14986/20; від 28.12.2021 у справі №400/3525/19; від 12.05.2022 у справі №400/2741/19.
72. Аргументи відповідачів про зворотнє, з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 25.05.2023 у справі № 620/3663/19, Суд відхиляє.
73. Дійсно, у вказаній постанові Верховний Суд, вирішуючи спір, який також виник у зв`язку з переміщенням поліцейського на іншу посаду в іншу місцевість без його згоди, зазначив, що відсутність у Законі №580-VIII норми про обов?язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, указує не про неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, як помилково зазначили суди попередніх інстанцій, а про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин, відповідно до норм трудового законодавства.
74. Водночас у цій же постанові (пункт 45) Верховний Суд констатував, що такі висновки колегії суддів не відповідають практиці Верховного Суду щодо застосування наведених норм права у подібних правовідносинах.
75. Відповідно до положень частини першої статті 36 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» завданням Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України є забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
76. Проте у межах справи №620/3663/19 Верховний Суд, констатувавши невідповідність викладених ними висновків усталеній правовій позиції Верховного Суду у подібних спорах, процедуру відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду не ініціював.
77. Як на підставу для незастосування передбаченого у статті 346 КАС України механізму відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду, колегія суддів Верховного Суду у постанові від 25.05.2023 у справі № 620/3663/19 зазначила, що з урахуванням змін у спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01.05.2022 [набрання чинності Законом від 15.03.2022 №2123-IX], можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських виключена, чим усунуто неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, що мало місце в судовій практиці, зокрема, постановах Верховного Суду, на які посилалися сторони і суди попередніх інстанцій під час вирішення цієї справи.
78. З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду зазначила про відсутність обґрунтованих підстав й доцільності відступу від висновку щодо застосування відповідних норм Закону №580-VIII у попередній редакції, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду, та формулювати інший висновок щодо застосування цих норм, які після вказаної дати [01.05.2022] не підлягатимуть застосуванню в судовій практиці до правовідносин, аналогічних тим, які виникли в цій справі.
79. Беручи до уваги викладені мотиви, якими керувалася колегія суддів Верховного Суду, ухвалюючи постанову від 25.05.2023 у справі № 620/3663/19, Суд не вбачає підстав для застосування викладених у ній висновків до цієї справи.
80. Повертаючись до обставин справи, Суд зазначає, що в спірних правовідносинах позивача за ініціативою керівника було переміщено з посади заступника начальника Департаменту протидії наркозлочинності - начальника Управління протидії правопорушенням на об`єктах легального обігу наркотиків НП України на посаду заступника начальника Броварського районного управління поліції - начальника кримінальної поліції ГУ НП у Київській області.
81. Водночас унаслідок неправильного застосування норм матеріального права, суди попередніх інстанцій не з`ясували: 1) чи були вказані посади рівнозначними в контексті критеріїв, сформованих Верховним Судом у постановах від 23.06.2021 у справі №240/14986/20, від 30.09.2021 у справі №640/20160/18; 2) чи було вказане переміщення пов`язаним із переведенням в іншу місцевість, якщо так, то чи надав позивач згоду на таке переміщення.
82. Без дослідження указаних обставин передчасним є висновок судів попередніх інстанцій про правомірність оскаржуваних наказів НП України «По особовому складу» від 06.07.2021 №857 та ГУ НП в Київській області «По особовому складу» від 12.07.2021 №179 о/с.
83. Підсумовуючи наведене, Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій не дослідили всіх істотних обставин, пов`язаних із переміщенням позивача, й дійшли необґрунтованих висновків про те, що таке переміщенням відповідало вимогам Закону №580-VIII.
84. Водночас обсяг повноважень суду касаційної інстанції, визначений статтею 341 КАС України, не дозволяє Суду встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
85. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
86. Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
87. З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, унаслідок чого судами попередніх інстанцій не встановлено фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для їхнього скасування з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
88. Під час нового розгляду справи необхідно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови та установити наведені в ній обставини, які входять до предмета доказування.
VII. Судові витрати
89. Ураховуючи результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.
90. Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ
91. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником, - адвокатом Ковальчуком Степаном Миколайовичем, задовольнити частково.
92. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.07.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2024 скасувати.
93. Справу №320/9767/21 направити на новий судовий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
94. Судові витрати не розподіляються.
95. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська
Судді: М.І. Смокович
В.Е. Мацедонська