ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/12592/24 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Вівдиченко Т.Р., Карпушової О.В., 
при секретарі судового засідання Харечко Ю.В.,
за участі представника позивача - Харченка К.І., 
представника відповідача - Корнейчука О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Старт» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фарма Старт» звернулося до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 2729/Ж10/31-00-04-03-06-15 від 11.12.2023.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки, на підставі яких прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства і тому позивач вважає спірне рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі зазначає, що в ході проведення перевірки встановлено неправомірне формування позивачем податкового кредиту за отриманими маркетинговими послугами від ТОВ «Асіно Україна» на загальну суму ПДВ 86 763 624 грн, що призвело до заниження ПДВ на загальну суму 18 550 083 грн та завищення показника рядку 19 податкової декларації з ПДВ за серпень 2023 року (від`ємне значення) на суму 68 213 542 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ТОВ «Фарма Старт» не надано підтвердження щодо отримання економічного ефекту від отримання маркетингових послуг за договором від 02.01.2019 №ACINO-FS/1/2019 при здійсненні власної господарської діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу, та підтвердження результатів отриманих маркетингових послуг із просування лікарських засобів, що виконуються фахівцями з медичних питань, старшими фахівцями з медичних питань, менеджерами з питань регіонального розвитку, досліджень про побічні реакції по лікарських препаратах, виробником яких є ТОВ «Фарма Старт».
Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків зазначає, що надані позивачем первинні документи носять лише інформаційний характер і не містять жодних результатів та рекомендацій, які дали б змогу замовнику використати їх в своїй господарській діяльності для стимулювання збуту продукції, зростання обсягів реалізації та збільшення доходу підприємства.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2025 та від 11.02.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Старт» - адвоката Харченка К.І. до суду 04.12.2025 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В судове засідання з`явилися сторони, їхні представники.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків у період з 24.10.2023 по 13.11.2023 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Фарма Старт» з питань законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн по декларації з податку на додану вартість за серпень 2023 року (від 20.09.2023 № 9243854471) з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.
За результатами перевірки складено акт від 17.11.2023 №2650/Ж5/31-00-04-03-06- 15/30117001.
Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 188.1 статті 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 статті 198, п. 200.1, п.200.4 статті 200 Податкового кодексу України, з урахуванням п.п.14.1.36, п.п.14.1.108, п.п.14.1.185 п.14.1 статті 14, п.44.1 статті 44 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 68 213 542 грн.
На підставі висновків акта перевірки ЦМУ ДПС по роботі з ВПП прийнято податкове повідомлення-рішення №2729/Ж10/31-00-04-03-06-15 від 11.12.2023 про завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 68 213 542, 00 грн.
Позивач вважаючи, що вищевказане податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що твердження відповідача про нереальність маркетингових послуг через відсутність в актах та звітах наданих послуг, складених ТОВ «Асіно Україна», інформації щодо побічних реакцій, ефективності лікарських засобів, подальшого спостереження випадків, безпеки застосування лікарських засобів, є безпідставним. Діловою метою укладення позивачем договору маркетингових послуг є просування лікарських засобів, стимулювання їх збуту з метою отримання економічного ефекту. Зміст маркетингових послуг, які надавалися ТОВ «Асіно Україна» на користь позивача, зводиться до промоції лікарських засобів, виробництва позивача, шляхом здійснення візитів медичними представниками ТОВ «Асіно Україна» до спеціалістів охорони здоров`я. Такі візити є загальноприйнятим методом промоції лікарських засобів, рецептурного профілю на фармацевтичному ринку України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Пунктом 44.1 Податкового кодексу України на платників податків покладено обов`язок вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до статті 198 Податкового кодексу України:
до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (підпункти «а»- ґ» підпункту 198.1);
датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податків товарів/послуг (абзаци перший- третій підпункту 198.2);
податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податків за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (підпункт 198.3);
не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (абзаци перший-другий підпункту 198.6).
Статтею 200 Податкового кодексу України встановлено:
сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1);
при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (підпункти «а»-»в» пункту 200.4);
платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (пункт 200.7).
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин):
підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи(частина перша);
первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо)(частина друга).
Верховним Судом послідовно сформовано правову позицію щодо тлумачення наведених норм Податкового кодексу України, зокрема в спорах щодо наявності в платника податків підстав формувати податковий кредит з податку на додану вартість за наслідками здійснення відповідних господарських операцій чи заявляти відповідні суми податку на додану вартість до бюджетного відшкодування:
правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування показників податкової звітності наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами;
аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних бухгалтерського, податкового обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Фактично здійснені господарські операції відображаються в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку. Відповідно відображення в податковому обліку результатів господарської операції може відбуватись лише в разі фактичного руху активів, що є передумовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту;
при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи;
про відсутність фактичного характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку;
документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо;
сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю;
лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.
Такі висновки наведені Верховних Судом у постановах, наприклад, від 26.09.2024 справа №380/18771/22, від 06.03.2024 справа №140/8439/22, від 28.02.2024 справа №280/546/22).
Судом першої інстанції встановлено та зі змісту акта від 23.06.2023 №1341/Ж5/31-00-04-03-06/38419586 вбачається, що контролюючий орган дійшов висновку про порушення платником податків п. 188.1 статті 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 статті 198, п. 200.1, п.200.4 статті 200 Податкового кодексу України, з урахуванням п.п.14.1.36, п.п.14.1.108, п.п.14.1.185 п.14.1 статті 14, п.44.1 статті 44 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 68 213 542 грн.
Наведений висновок зроблено на підставі того, що позивачем зумовлені порушення неправомірним формуванням податкового кредиту за отриманими маркетинговими послугами від ТОВ «Асіно Україна» на загальну суму ПДВ 86 763 624 грн, що призвело до заниження ПДВ на загальну суму 18 550 083 грн та завищення показника рядку 19 податкової декларації з ПДВ за серпень 2023 (від`ємне значення) на суму 68 213 542 грн.
Так, згідно з актом від 23.06.2023 №1341/Ж5/31-00-04-03-06/38419586 перевіркою встановлено, що відсутність документального підтвердження належного надання послуг Замовнику ТОВ «Фарма Старт» відповідно до умов договору №АСINO-FS/1/2019 від 02.01.2019 в частині надання ТОВ «Асіно Україна» інформації про побічні реакції (непередбачені і передбачені, серйозні і несерйозні) та/або відсутність ефективності лікарських засобів, виробником яких є ТОВ «Фарма Старт», додаткової інформації щодо подальшого спостереження випадків та відомостей щодо безпеки застосування лікарських засобів.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що звіт про виконані послуги містить загальні дані щодо фактичної кількості здійснених відвідувань лікарів та аптек штатними працівниками ТОВ «Асіно Україна» на території України та не містить інформації щодо результатів таких відвідувань та узагальненої інформації щодо побічних реакцій по лікарських препаратах, виробником яких є ТОВ «Фарма Старт» або наданих рекомендацій Замовнику (ТОВ «Фарма Старт»).
З цього приводу колегія суддів зазначає таке.
Так, між позивачем та ТОВ «Асіно Україна» укладено договір № АСІМО-РЗ/1/2019 від 02.01.2019.
Відповідно до умов вищевказаного договору ТОВ «Асіно Україна» надало на користь позивача маркетингові послуги, у тому числі у вигляді промоції лікарських засобів, виробництва позивача.
Факт надання таких послуг підтверджується відповідними актами приймання-передачі наданих послуг, звітами про надані послуги, податковими накладними, платіжними дорученнями, копії яких долучені до матеріалів справи.
Відповідно до п. 12.14 договору: «Виконавець надає Замовнику Інформацію про побічні реакції та/або відсутність ефективності, додаткову інформацію щодо подальшого спостереження, інформацію щодо безпеки застосування лікарських засобів Замовника за формою, передбаченою в Додатку № 2 до цього Договору, протягом 24 годин від дати одержання первинної Інформації» (т.2, а.с. 11).
Тобто, Договором передбачено, що вищевказана інформація (щодо фармаконагляду) передається ТОВ «Асіно Україна» на користь позивача лише у випадку її отримання від медичних працівників, які безпосередньо призначали такі лікарські засоби пацієнтам, якщо були такі в їх медичній практиці.
Тобто, надання маркетингових послуг / складення актів наданих маркетингових послуг чи звітів про надання таких послуг та надання вищезазначеної інформації це дві різні в часі події, які не залежать один від одного.
Окрім того, ТОВ «Асіно Україна» звернулося із листом від 08.01.2024 № 03/24 до Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» (далі - ДЕЦ МОЗ) стосовно надання інформації про кількість отриманих повідомлень про побічні реакції та/або відсутність ефективності лікарських засобів, які були надіслані ТОВ «Асіно Україна» через персональний електронний кабінет заявника до Автоматизованої інформаційної системи з фармаконагляду (далі - АІСФ) за період 2021-2023 років.
Листом від 19.01.2024 № 17/ПР ДЕЦ МОЗ надало інформацію щодо переліку повідомлень ТОВ «Асіно Україна» про побічні реакції та/або відсутність ефективності лікарських засобів, які надсилалися до АІСФ.
З вказаної інформації вбачається, що ТОВ «Асіно Україна» за період з 2021-2023 роки надіслало всього 3 442 повідомлень стосовно побічних реакцій та/або відсутності ефективності лікарських засобів, виробником більшості з яких є позивач. Кожне повідомлення містило дані щодо реєстраційного номеру такого повідомлення, віку / дати народження пацієнтів, їхні ініціали, назву лікарського засобу, дату отримання повідомлення ДЕЦ МОЗ.
Вищезазначене підтверджує, що ТОВ «Асіно Україна» в повній мірі виконало свої зобов`язання з фармаконагляду, надавши ДЕЦ МОЗ інформацію про побічні реакції та/або відсутність ефективності лікарських засобів, виробником яких є позивач.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що інформація про побічні реакції та/або відсутність ефективності лікарських засобів, виробником яких є позивач, жодним чином не стосується безпосередньо надання маркетингових послуг, а тому така інформація не повинна була зазначатися ТОВ ««Асіно Україна» в актах приймання-передачі наданих послуг / звітах про надані послуги.
Той факт, що договір між позивачем та ТОВ «Асіно Україна» містить посилання на необхідність надання ТОВ «Асіно Україна» на користь позивача такої інформації жодним чином не свідчить про те, що вказані дані мають зазначатися саме в актах наданих послуг / звітах про надані послуги в якості підтвердження надання ТОВ «Асіно Україна» на користь позивача маркетингових послуг за договором. 
Більше того, положення договору чітко визначають, що ТОВ «Асіно Україна» надає позивачу таку інформацію протягом 24 годин після одержання первинної інформації (тобто інформації про побічні реакції та/або відсутність ефективності лікарських засобів безпосередньо від лікарів). З огляду на це, посилання контролюючого органу на дефектність актів наданих послуг / звітів про надані послуги через відсутність в них інформації про побічні реакції та/або оцінки ефективності лікарських засобів, а також інформації про подальше спостереження випадків, безпеку застосування лікарських засобів, є необґрунтованим та безпідставним.
Отже, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, обґрунтовано відхилив ці доводи відповідача, оскільки ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена; умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг та окремих позицій у первинних облікових документах, які не впливають на зміст господарської операції, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій чи не використання їх у господарській діяльності.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2020 року у справі №560/3956/18.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ТОВ «Фарма Старт» не надано підтвердження щодо отримання економічного ефекту від отримання маркетингових послуг за договором від 02.01.2019 №ACINO-FS/1/2019 при здійсненні власної господарської діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу, та підтвердження результатів отриманих маркетингових послуг із просування лікарських засобів, що виконуються фахівцями з медичних питань, старшими фахівцями з медичних питань, менеджерами з питань регіонального розвитку, досліджень про побічні реакції по лікарських препаратах, виробником яких є ТОВ «Фарма Старт».
З цього приводу колегія суддів зазначає, що позивач є виробником та власником прав на реєстраційне досьє на лікарські засоби, які реалізуються на ринку України. У позивача відсутній персонал, необхідний для просування лікарських засобів на території України, а також фахівці для координації діяльності такого персоналу, у зв`язку із цим необхідним є залучення третьої сторони для надання маркетингових послуг/послуг з просування продукції.
У зв`язку з цим, реалізація лікарських засобів на ринку України здійснюється позивачем через ТОВ «Асіно Україна» відповідно до договорів поставки, а їх просування - на підставі договору.
Тобто, діловою метою укладення позивачем договору є просування лікарських засобів, стимулювання їх збуту з метою отримання економічного ефекту. 
До позовної заяви позивачем додано Додатки № 1-3 стосовно дослідження ринку рецептурних лікарських засобів за 2021-2023 роки, отримані у тому числі від ТОВ «Проксіма Рісерч Інтернешенл», які підтверджують економічний ефект (ділову мету) для позивача від отримання маркетингових послу, наданих ТОВ «Асіно Україна» (т.1, а.с.26-138).
Так, ТОВ «Асіно Україна» має кращі результати приросту суми продажів продукції, виробленої позивачем, у порівнянні із загальними показниками фармацевтичного ринку у 2021-2022 роках. В 2023 року також зберігається приріст суми продажів продукції в абсолютній величині (грн). 
Окрім цього, позивач отримав від ТОВ «Проксіма Рісерч Інтернешенл» лист № 379 від 17 січня 2024 року (т.3, а.с.176-177), яким підтверджено, що згідно з даними інформаційно-аналітичної бази «Pharmxplorer» (моніторинг промоційної активності на фармацевтичному ринку) компанія Асіно (Швейцарія), яка є власником позивача, посідає перше місце в Україні (24 %) по кількості згадувань лікарями (неврологи, психіатри, терапевти / сімейні лікарі) лікарських засобів, що діють на нервову систему за періоди 2021-2023 роки.
Тобто, вищезазначений лист підтверджує той факт, що маркетингові послуги, надані Виконавцем на користь позивача суттєво підвищує обізнаність серед лікарів / споживачів лікарських засобів виробництва позивача. В результаті, така обізнаність призводить до збільшення кількості продажів лікарських засобів позивача та відповідно збільшення доходів від їх продажу.
Судом встановлено, що зміст маркетингових послуг, які надавалися ТОВ «Асіно Україна» на користь позивача, зводиться до промоції лікарських засобів, виробництва позивача, шляхом здійснення візитів медичними представниками ТОВ «Асіно Україна» до спеціалістів охорони здоров`я. Такі візити є загальноприйнятим методом промоції лікарських засобів, рецептурного профілю, на фармацевтичному ринку України.
Як зазначив позивач, такі візити та зустрічі проводяться медичними представниками ТОВ «Асіно Україна» з метою донесення до спеціалістів охорони здоров`я повної та детальної інформації про лікарські засоби та позивача як їх виробника. Це дозволяє лікарям та фармацевтам отримувати більший обсяг знань про продукцію, всі ті характеристики й особливості застосування та використання, а також про процес виготовлення продукції, використання нових технологій розробки, систему контролю та оцінки якості виготовленої продукції тощо.
Листом без дати та номеру ДЕЦ МОЗ підтвердило, що законодавством України не передбачено необхідність отримання адміністративних дозволів, додаткових запитів, узгоджень чи попереджень з боку заявників задля спілкування медичних працівників з лікарями та фармацевтами з метою надання та отримання інформації про безпеку та ефективність лікарських засобів.
Додатково щодо вищевказаних доводів апелянта, колегія суддів зазначає, що акт перевірки не містить будь-яких розрахунків чи навіть спроб контролюючого провести розрахунки та об`єктивно визначити економічний ефект від отримання маркетингових послуг.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Твердження апелянта про нереальність промоції лікарських засобів рецептурного характеру шляхом здійснення візитів медичних представників ТОВ «Асіно Україна» до лікарів є безпідставними та необґрунтованими, оскільки реальність маркетингових послуг, а саме промоції лікарських засобів рецептурного характеру шляхом здійснення візитів медичних представників ТОВ «Асіно Україна» до лікарів з метою інформування про характеристики та властивості лікарських засобів, підтверджується по кожному візиту, протягом періоду що перевірявся, даними CRM системи, що знаходиться під постійним контролем Департаменту ТОВ «Асіно Україна», витяги із якої надавались відповідачу, а саме:
- витягами із CRM системи стосовно візитів медичних представників Левчук К.В., Тимоніна В.М. до лікарів Нікітчин В.П., Овчаренко М.А., Кондратюк В.В.
Такі витяги містять інформацію стосовно GPS трекінгу переміщення медичних представників до лікарень, маршрут руху, ПІБ лікаря, ПІБ медичного представника, дату та час візиту, назву лікарні;
- анкетами оцінки якості співпраці з фахівцями з медичних питань Левчук К.В., Тимоніна В.М. У такий спосіб лікарі оцінювали якість інформування медичними представниками ТОВ «Асіно Україна» про лікарські засоби виробництва позивача за останні три роки.
Крім того, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що контролюючим органом направлено листи до закладів охорони здоров`я щодо підтвердження здійснених візитів до них працівниками ТОВ «Асіно Україна» та здійснення заходів щодо просування лікарських засобів, що виконуються фахівцями з медичних питань, старшими фахівцями з медичних питань, менеджерами з питань регіонального розвитку, які подані разом із відзивом на позовну заяву та містяться в підсистемі «Електронний суд» (т.4, зв. а.с. 5-6).
Апелянт стверджує, що за результатами отриманих відповідей від закладів охорони здоров`я відсутня будь-яка інформація та документальне підтвердження щодо здійснених візитів представників ТОВ «Асіно Україна» до спеціалістів медичних закладів (лікарів) (копії листів до закладів охорони здоров`я та відповідей наявні в матеріалах справи).
Колегія суддів не приймає вищевикладені доводи до уваги, оскільки ці листи-запити направлені до закладів охорони здоров`я вже після завершення податкової перевірки позивача, що свідчить про те, що останні не були підставою для висновків акту перевірки від 17.11.2023 №2650/Ж5/31-00-04-03-06-15/30117001 про нереальність маркетингових послуг, які позивач отримав від ТОВ «Асіно Україна».
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідач не заперечує того, що ТОВ «Асіно Україна» має у власності / користуванні необхідні основні засоби та матеріальні ресурси чи інші можливості для надання маркетингових послуг. Також не заперечує, що ТОВ «Асіно Україна» має у штаті необхідну кількість працівників чи інших залучених осіб для надання маркетингових послуг на користь позивача. 
Вищезазначене підтверджується актом перевірки, який не містить жодних претензій відповідача щодо наявності у ТОВ «Асіно Україна» матеріальних / трудових ресурсів, необхідних для надання маркетингових послуг.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки в апеляційній скарзі відсутні будь-які заперечення, доводи та не наведено підстав щодо прийняття судом першої інстанції під час розгляду справи висновку експерта від 23.09.2024 № СЕ-19-24/41554-ЕК в якості доказу та дослідження його разом із іншими доказами, колегія суддів не вважає за потрібне надавати оцінку висновкам суду першої інстанції в цій частині.
Оцінюючи наведені аргументи, суд апеляційної інстанції виходить з такого, що всі доводи Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, наведені в апеляційній скарзі, ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм була надана належна правова оцінка.
Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у апеляційній скарзі не зазначено.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Згідно статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року у справі №320/12592/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Постанова складена в повному обсязі 02 березня 2026 року.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді Т.Р.Вівдиченко

О.В.Карпушова