ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/23163/24	

Головуючий суддя І інстанції – Турова О.М.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),
суддів: Шальєвої В.А., Чередниченка В.Є., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 в адміністративній справі №160/23163/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області про відмову в призначенні пенсії №101650006323 від 30.07.2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.07.2024 року щодо призначення пенсії за віком, призначивши пенсію за віком з 19.05.2024 року та зарахувавши до страхового стажу період навчання з 01.09.1979 року по 12.07.1982 року, період роботи з 24.09.1986 року по 20.09.1996 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком №101650006323 від 30.07.2024 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 19.05.2024 року, зарахувавши до його страхового стажу період навчання з 01.09.1979 року по 12.07.1982 року та період роботи з 24.09.1986 року по 20.09.1996 року.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що останнім було правомірно відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю у позивача достатнього страхового стажу. Також, до страхового стажу правомірно не було зараховано періоду навчання з 01.09.1979 по 12.07.1982, оскільки у дипломі НОМЕР_1 зазначене прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає даним свідоцтва про народження ( НОМЕР_2 ) та паспорта ( НОМЕР_3 ) заявника – «Салодкий», у зв`язку із чим для зарахування цього періоду у подальшому необхідно надати уточнюючу довіку з навчального закладу, а також період роботи з 24.09.1986 по 20.09.1996 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки печатка при звільнення не ідентифікується (не читається), через що неможливо визначити де працював та звідки був звільнений, у зв`язку із чим для зарахування цього періоду у подальшому необхідно надати уточнюючу довідку, видану на підставі первинних документів з місця роботи та довідку про перейменування (реорганізацію) підприємства.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як свідчать встановлені обставини справи, 23.07.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До вказаної заяви позивачем надано пакет документів на підтвердження загального трудового і страхового стажу, зокрема: копію паспорта; копію ідентифікаційного коду; копію трудової книжки НОМЕР_4 ; диплом про навчання НОМЕР_1 тощо.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 23.07.2024р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішенням №101650006323 від 30.07.2024 року відмовило позивачеві у призначенні пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, а також відмовило у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1979 по 12.07.1982, оскільки у дипломі НОМЕР_1 зазначене прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає даним свідоцтва про народження ( НОМЕР_2 ) та паспорта ( НОМЕР_3 ) заявника – «Салодкий», у зв`язку із чим для зарахування цього періоду у подальшому необхідно надати уточнюючу довіку з навчального закладу; а також періоду роботи з 24.09.1986 по 20.09.1996 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки печатка при звільнення не ідентифікується (не читається), через що неможливо визначити де працював та звідки був звільнений, у зв`язку із чим для зарахування цього періоду у подальшому необхідно надати уточнюючу довідку, видану на підставі первинних документів з місця роботи та довідку про перейменування (реорганізацію) підприємства. 
Незгода позивача з відмовою відповідача зарахувати спірні періоди навчання та роботи до загального страхового стажу ОСОБА_1 та з відмовою у призначенні йому пенсії за віком стала підставою для звернення останнього до суду з цим позовом.
Вважаючи протиправним наведене рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач наділений правом на призначення пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 19.05.2024 року з зарахуванням до його страхового стажу періоду навчання з 01.09.1979 року по 12.07.1982 року та період роботи з 24.09.1986 року по 20.09.1996 року.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Пенсійний вік, визначений пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 60 років. 
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Частиною 2 статті 26 Закону №1058-IV визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.
Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховуватися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно із ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 р., якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Так, у п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за №637 від 12.08.1993 р. (далі – Порядок №637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п. 3 Порядку №637.
Як видно з матеріалів справи, спірним рішенням відповідача до страхового стажу позивача не зараховано: 
- період навчання з 01.09.1979 по 12.07.1982, оскільки у дипломі НОМЕР_1 зазначене прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає даним свідоцтва про народження ( НОМЕР_2 ) та паспорта ( НОМЕР_3 ) заявника – «Салодкий», у зв`язку із чим для зарахування цього періоду у подальшому необхідно надати уточнюючу довіку з навчального закладу;
- період роботи з 24.09.1986 по 20.09.1996 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки печатка при звільнення не ідентифікується (не читається), через що неможливо визначити де працював та звідки був звільнений, у зв`язку із чим для зарахування цього періоду у подальшому необхідно надати уточнюючу довідку, видану на підставі первинних документів з місця роботи та довідку про перейменування (реорганізацію) підприємства.
Відповідно до паспорта позивача серії НОМЕР_3 ПІБ ім`ям останнього є « ОСОБА_1 ».
Трудова книжка серії НОМЕР_4 від 18.05.1964р. видана на ім`я ОСОБА_1 , тобто відповідає паспортним даним позивача.
При цьому трудова книжка позивача серії НОМЕР_4 від 18.05.1964р. містить запис про навчання позивача з 01.09.1979 по 12.07.1982 в «міськПТУ-7 м. Макіївки» (диплом НОМЕР_1 від 12.07.1982).
Вказані записи в трудовій книжці є чіткими та не містять жодних виправлень чи неточностей.
Трудова книжка позивача серії НОМЕР_4 від 18.05.1964р. надавалася позивачем пенсійному органу одразу при зверненні з заявою про призначення пенсії.
Додатково на підтвердження вказаного запису трудової книжки позивачем було надано диплом серії НОМЕР_1 від 12.07.1982, виданий Профтехучилищем №7 м. Макіївки, згідно з яким ОСОБА_3 з 01.09.1979 по 12.07.1982 навчався у цьому навчальному закладі. Дійсно, у вказаному дипломі наявна неточність в прізвищі позивача: « ОСОБА_4 за паспортом», а в дипломі вказано « ОСОБА_2 ».
Отже, зважаючи на те, що надана позивачем пенсійному органу при призначенні пенсії трудова книжка містила всі необхідні та чіткі записи про спірний період навчання позивача, у відповідача у розумінні вищенаведених приписів ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637 були відсутні підстави для не зарахування цього періоду навчання до страхового стажу позивача та для витребування у нього будь-яких інших додаткових документів на підтвердження цього періоду.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що доказів недостовірності записів у трудовій книжці позивача щодо спірного періоду навчання позивача відповідачем суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу, необхідного для призначення пенсії.
Що стосується посилань відповідача на правомірність незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 24.09.1986 по 20.09.1996 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_4 через нечитабельність печатки, якою завірено запис про звільнення, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Так, у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_4 від 18.05.1964р. наявні записи №№6-9, відповідно до яких ОСОБА_1 працював період з 24.09.1986 по 20.09.1996 у Будівельному управлінні №1 тресту «Макіївжитлобуд».
Вказані записи містять інформацію про дати прийняття на роботу та звільнення з неї, дати та номери відповідних наказів, займану посаду, присвоєння розряду, є чітким і не містить жодних виправлень чи неточностей, а також завірені підписом уповноваженої особи роботодавця – старшого інспектора з кадрів і відбитком печатки. 
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Вказані правові висновки також відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним в постановах від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17 та від 21.02.2018 у справі №687/975/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Отже, з огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що період роботи позивача з 24.09.1986 по 20.09.1996 підлягає зарахуванню до страхового стажу останнього.
В свою чергу, оскільки позивач досяг пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії відповідно до ч.2 ст.26 Закону №1058-IV (60 років) - 18.05.2024р., а матеріали справи свідчать, що із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 23.07.2024 р. і страховий стаж останнього, з урахуванням встановлених судом обставин, перевищує 31 рік, останній наділений правом на призначення пенсії.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 в адміністративній справі №160/23163/24 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя С.М. Іванов 

суддя В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко