Справа № 752/26232/24
Провадження № 2/638/2312/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
11 лютого 2026 року        м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Тимченка А.М.,
за участю секретаря судового засідання Кондратюк І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, 
в с т а н о в и в:
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «СК «ВУСО», ОСОБА_3 про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування та відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в якому просив суд:
- стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 103930,38 грн, пеню у розмірі 14283,33 грн, 3% річних у розмірі 1635,63 грн та 7141,26 грн інфляційних втрат;
- стягнути з ОСОБА_3 майнову шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 26678,85 грн, а також 15000 грн моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.12.2023 року о 17 год. 50 хв. в м. Харкові по вул. Береговій біля буд. 9 з вини водія ОСОБА_3 сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль «NISSAN ARMADA», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить позивачу, отримав механічні пошкодження чим завдано матеріальні збитки на суму 183478 грн. 85 коп. відповідно до Звіту № 281/03-24 від 09.04.2024 року про оцінку вартості матеріального збитку.
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні ДТП постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 27.08.2024 року у справі № 638/716/24. На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО» згідно з полісом № 217803240 з лімітом 160000,00 грн (франшиза 3200 грн).
ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 52869,62 грн, тоді як вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу становить 176805 грн. 10 коп. Як зазначила у заяві від 27.11.2025 позивач, нею досягнута з ПрАТ «СК «ВУСО» домовленість про виплату страхового відшкодування в позасудовому порядку. Претензій до страхової компанії у цій справі позивач не має.
При цьому, з ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром заподіяної шкоди і належним страховим відшкодуванням, а саме: 183 478,85 грн. (фактичний розмір заподіяної шкоди, що становить повну вартість відновлювального ремонту пошкодженого Т3) – 160000,00 грн. (ліміт відповідальності Страховика) + 3 200,00 грн. (франшиза за полісом) = 26678,85 грн. Крім того, як зазначає позивач, належний позивачеві автомобіль був основним засобом пересування для позивача та його родини. Пошкодження автомобіля відповідачем завдало позивачеві сильних душевних страждань та негативно вплинуло на її моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо пошкодження майна, а також оскільки їй довелось на певний час відмовитися від запланованих, зокрема, сімейних поїздок на відпочинок. Глибину душевних страждань позивач оцінила в 15000 грн.
ОСОБА_3 відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 січня 2025 року позовну заяву передано за підсудністю до Дзержинського районного суду міста Харкова.
Матеріали справи надійшли до Шевченківського районного суду міста Харкова 29 липня 2025 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання.
Ухвалою суду від 11 лютого 2025 року прийнято відмову ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 від позовних вимог до ПрАТ «СК «ВУСО» та закрито провадження у справі в цій частині позовних вимог на підстав п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
В судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача просив справу розглянути за відсутністю сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.
Відповідно до п. 2, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, на підставі ухвали суду від 11 лютого 2026 року суд провів заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля NISSAN ARMADA», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Серія НОМЕР_2 , виданим ТСЦ 6341.
12.12.2023 року о 17 год. 50 хв. в м. Харків, вул. Берегова біля буд. 9, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Seat Toledo, державний номерний знак НОМЕР_3 , не був уважним перед початком руху не впевнився в безпечності, не дотримався безпечної швидкості руху не впорався з керуванням, здійснив зіткнення з транспортним засобом Nissan Armada, державний номерний знак НОМЕР_4 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Зазначені обставини встановлені постановою Дзержинського районного суду від 27 серпня 2024 року у справі № 638/716/24, яка набрала законної сили 09.09.2024, та не підлягають доказуванню у цій справі згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України.
Цією ж постановою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до Звіту № 281/03-24 від 09.04.2024 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «NISSAN ARMADA», державний номерний знак НОМЕР_4 , складає 183478 грн. 85 коп., вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу становить 176805 грн. 10 коп.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Seat Toledo, державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована в ПАТ «СК «ВУСО» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 127803240.
07.10.2024 ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило переказ грошових коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 у розмірі 52530,86 грн та 338,76 грн, що підтверджується випискою про рух коштів по картці за 07.10.2024 в АТ «Універсал Банк». 
Згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3539480598.1 за оцінку вартості матеріального збитку автомобіля Ніссан Армада ФОП ОСОБА_4 сплачено 3000,00 грн.
Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення ст. 1188 ЦК України свідчить, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП – через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18.
У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».
Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18).
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Згідно з п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Таким чином, законом встановлено обмеження щодо відшкодування шкоди страховиком у разі перевищення розміру майнової шкоди розміром страхової суми.
Постановою ПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОГО БАНКУ УКРАЇНИ від 30.05.2022 № 109, яка набрала чинності з 01.07.2022 (в редакції станом на 12.12.2023) затверджено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою, зокрема, за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160000 гривень на одного потерпілого.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.
Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 по справі № 924/675/17 зазначив, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.
Як встановлено судом, повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «NISSAN ARMADA», державний номерний знак НОМЕР_4 , складає 183478,85 грн (176805,10 грн з урахування коефіцієнту фізичного зносу), що підтверджується Звітом № 281/03-24 від 09.04.2024, який відповідає критеріям належності, допустимості та не викликає сумніву в його достовірності. 
Ліміт відповідальності страховика складає 160000 грн згідно з Постановою ПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОГО БАНКУ УКРАЇНИ від 30.05.2022 № 109. 
Таким чином, оскільки розмір майнової шкоди, заподіяної відповідачем, перевищує страхову суму, тому ОСОБА_3 відповідно до ст. 1194 ЦК України зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди (183478,85 грн) і лімітом відповідальності страховика (160000,00 грн) з урахуванням франшизи (3200,00 грн), тобто відшкодувати заподіяну шкоду у розмірі 26678,85 грн.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Всупереч зазначеним вище вимогам ОСОБА_3 не спростовано розмір заподіяної ОСОБА_1 майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, не доведено відсутність вини та причинно-наслідкового зв`язку між порушенням відповідачем ПДР України та завданою позивачу шкодою, не надано доказів добровільного відшкодування заподіяної майнової шкоди у вказаному розмірі.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, грошових коштів у розмірі 26678,85 грн.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно з частиною третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з правовим висновок, викладеним у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому посилання заявника у касаційній скарзі на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди є безпідставними.
З наведеної правової позиції слідує, що сам факт пошкодження майна позивача внаслідок ДТП (належного йому автомобіля) вже є достатньою підставою для висновку про заподіяння йому моральної шкоди, позаяк пошкодження такого власного майна, на думку Верховного Суду, є обставиною, що безумовно свідчить про наявність негативного впливу на моральний стан позивача та спричинення душевних страждань.
В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди в позовній заяві позивач зазначила, що належний їй автомобіль був основним засобом пересування для позивача та її родини. Тому, враховуючи обсяг заподіяної майну позивача шкоди, позивачеві вочевидь було завдано сильних душевних страждань, що безумовно негативно вплинуло на її моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом, пов`язаним з пошкодженням майна.
Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування такої шкоди, оскільки вони є обґрунтованими, з огляду на глибину фізичних та душевних страждань позивача, внаслідок пошкодження належного їй майна, ступінь вини відповідача, у зв`язку з чим вважає, що компенсація моральної шкоди у розмірі 15000 грн відповідатиме принципу розумності і справедливості.
З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання цього позову майнового характеру підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1686,69 грн, що складає 1% від ціни позову. Позивач помилково визначила позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди немайновою.
При цьому, позовні вимоги до ОСОБА_3 пред`явлено на суму 43678,85 грн.
З урахуванням викладеного, суд стягує з ОСОБА_3 на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 436,79 грн.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
До інших судових витрат, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать судові витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було залучено спеціаліста - суб`єкта оціночної діяльності, який склав звіт про оцінку вартості матеріального збитку. При цьому, зазначений звіт судом визнано належним та допустимим доказом та враховано при розгляді справи.
Згідно з Актом виконаних робіт, позивачем сплачено суб`єкту оціночної діяльності грошові кошти у розмірі 3000,00 грн.
За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача інші судові витрати, а саме витрати на залучення спеціаліста, у розмірі 3000,00 грн. 
Щодо стягнення інших судових витрат на професійну правничу допомогу.
У позовній заяві позивач просила суд стягнути з відповідачів судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат позивачем надано:
- копію Договору № 27/09/24-ЮП/IL від 27.09.2024 року, укладений між позивачем та адвокатом Конюшком Д.Б.;
- копію Акту виконаних робіт №1 від 14.11.2024, відповідно до якого адвокат надав позивачу такі послуги: 1. Юридична консультація ЗАМОВНИКА – 1,0 години (сукупно); 2. Вивчення документів, наданих ЗАМОВНИКОМ – 1,0 години (сукупно); 3. Підготовка та подання до суду позовної заяви - 6,0 годин (сукупно). Всього 12000,00 грн;
- копію Ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Конюшком Д.Б., серія АВ № 1168945 від 28.11.2024;
- копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Конюшком Д.Б. № 803 від 22.01.2013;
- платіжну інструкцію від 04.10.2024 про сплату послуг правової допомоги у розмірі 75000,00 грн.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. 
Окрім того, при визначенні суми відшкодування виходить з критерію реальності та необхідності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Оцінюючи надані позивачем докази в підтвердження обсягів понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що послуги, які надавались адвокатом позивачу, зазначені в Акті, відповідають критеріям дійсності, необхідності та розумності їх розміру.
З урахуванням категорії справи, ціни позову, значення справи для сторін, рівня складності спірних правовідносин, обсягу наданих позивач послуг з правничої допомоги, принципів співмірності, справделивості, розумності та пропорційності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу грошових коштів у розмірі 12000 грн.
Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279-282, 352, 354 ЦПК України,
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 26678,85 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, а також грошові кошти у розмірі 15000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, а всього грошові кошти у розмірі 43678 (сорок три тисячі шістсот сімдесят вісім) грн 85 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 436,79 грн та інші судові витрати у розмірі 18000,00 грн, а всього судові 18436 (вісімнадцять тисяч чотириста тридцять шість) грн 79 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи:
позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ;
відповідач – ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 . 

Суддя        А.М. Тимченко