ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/2560/24	Головуючий у 1-й інстанції Іваницький О.Р. 	
Провадження № 22-ц/817/487/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
за участю секретаря — Хоміцької С.О.,
представника апелянта — Баюк І.І.,
представника відповідача ОСОБА_1 — ОСОБА_2 ,
представників позивачки ОСОБА_3 — ОСОБА_4 ,   ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №599/2560/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2026 року (постановлену суддею Іваницьким О.Р., дати складення повного тексту судового рішення не зазначено) про залишення без розгляду позовної заява ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа – Зборівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції про встановлення факту батьківства,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2024 року ОСОБА_3 (далі — позивачка) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі — відповідач), ОСОБА_10 (далі — відповідачка, апелянтка), третя особа – Зборівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції про встановлення факту батьківства.
Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2026 року клопотання позивачки про залишення позову без розгляду задоволено. Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , третя особа – Зборівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції про встановлення факту батьківства – залишено без розгляду.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_10 , в інтересах якої діє адвокат Баюк І.І., подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апелянтка вважає, що подання заяви про залишення позову без розгляду на стадії розгляду справи по суті було спрямовано не на припинення спору, а на свідоме зловживання правами та обов`язками з метою ініціювання нового процесу та відновлення можливостей надання доказів, що на стадії розгляду справи по суті вже було неможливими.
Зазначає, що позивачкою через свого представника, ще до набрання законної сили оскаржуваною ухвалою суду про залишення позовної заяви без розгляду ініційовано новий процес, зокрема подано аналогічний позов про встановлення факту батьківства, тобто позов про той самий предмет і з тих самих підстав, до тих самих сторін (справа №599/199/26).
Вважає, що надання позивачці можливості безпідставно припиняти та знову розпочинати процес на стадії розгляду справи по суті порушує права ОСОБА_11 на те, щоб спір був вирішений остаточно. Оскаржувана ухвала покладає весь процесуальний тягар на відповідача ОСОБА_10 , оскільки дозволяє позивачу без будь-яких обмежень маніпулювати строками та створює невідворотність повторних витрат на отримання правової допомоги.
У зв`язку з викладеним просить ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2026 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
06 березня 2026 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Александров В.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Відзив мотивовано тим, що при розгляді даної справи було допущено ряд недоліків, які унеможливлювали повний, всебічний і об`єктивний розгляд справи, зокрема: 
- не було призначено судову посмертну молекулярно-генетичну експертизу про підтвердження чи спростування батьківства померлого ОСОБА_12 відносно дітей позивачки в державній установі із застосуванням біологічних зразків померлого;
- не було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Міністерство оборони України;
- було направлено запит про отримання інформації щодо наявності чи відсутності генетичного матеріалу не в ту судово-медичну установу, куди потрібно було звертатися (потрібно було звернутися до Державної спеціалізованої установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи».
Дані недоліки створили умови, за яких у позивачки пропав інтерес до розгляду цивільної справи №599/2560/24. В новій позовній заяві у справі Зборівського районного суду Тернопільської області №599/199/26 усунуто вщевказані недоліки.
Вважає, що відповідачі спонукають позивачку розглядати її позов про встановлення юридичного факту у справі №599/2540/24, який вона не бажає розглядати через неможливість виконати у цій справі основних засад (принципів) цивільного судочинства.
Вказує, що суд зобов`язаний залишити подану заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням, а заперечення будь-кого з учасників справи чи навіть думка суду до уваги не беруться.
Більше того, зазначає, що позивачка поінформувала суд, що не буде з`являтися в жодне з майбутніх судових засідань. 
У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на мотиви, викладені в них.
Представники позивача проти апеляційної скарги заперечили та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Представник третьої особи належним чином повідомлений у судове засідання не з`явився та про причини неявки не повідомив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
У грудні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про встановлення факту батьківства.
Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 24 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Після закриття підготовчого провадження відбулось два судових засідання: 16 грудня 2025 року та 15 січня 2026 року.
Відповідно до протоколу судового засідання від 16 грудня 2025 року суд відкрив судове засідання з розгляду справи по суті спору та відклав на 15 січня 2026 року.
Відповідно до протоколу судового засідання від 15 січня 2026 року суд розпочав розгляд по суті спору та заслухав пояснення сторони позивача.
03 лютого 2026 року ОСОБА_3 звернувся до Зборівського районного суду Тернопільської області із заявою про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).
До основних засад (принципів) цивільного судочинства належать зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 2, 4-6, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Реалізуючи на власний розсуд право на звернення до суду за захистом, особа (позивач) самостійно визначає час такого звернення, предмет та підстави позову, зміст позовних вимог, особу (відповідача), яка має відповідати за її позовом тощо.
Разом із тим, ініціювавши розгляд цивільної справи в суді, позивач зобов`язаний добросовісно користуватись наданими йому процесуальними правами та виконувати процесуальні обов`язки визначені законом або судом.
Так, принцип змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України), зокрема передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За загальним правилом розгляд цивільної справи по суті має завершуватись вирішенням ініційованого позивачем спору в спосіб ухвалення судом рішення про задоволення (повне, часткове) чи відмову у задоволенні позову або врегулюванням спору між сторонами у спосіб затвердження судом мирової угоди сторін.
Разом із тим процесуальний закон надає можливість особі, яка звернулась із відповідним позовом до суду, припинити судовий процес за власною ініціативою шляхом подання заяви про залишення позову без розгляду або заяви про відмову від позову.
Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду (частина друга статті 126 ЦПК України).
Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання (частина перша статті 196 ЦПК України).
Завданнями підготовчого провадження є:
1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;
2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;
3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;
4) вирішення відводів;
5) визначення порядку розгляду справи;
6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті (частина перша статті 189 ЦПК України).
Пунктом 1 частини другої статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про залишення позовної заяви без розгляду.
Відповідно до частини третьої статті 217 ЦПК України з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.
Таким чином, з огляду на положення частини третьої статті 217 ЦПК України розгляд цієї справи по суті почався 16 грудня 2025 року.
Заява ОСОБА_3 про залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України подана позивачем 03 лютого 2026 року, тобто після початку розгляду справи по суті.
Правова позиція щодо можливості залишення судом позову без розгляду під час розгляду справи викладена у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2020 року у справі №161/6486/18.
Так, касаційний суд зазначив, що відповідно до встановленого в статті 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Виходячи з системного аналізу зазначених норм процесуального права, подати заяву про залишення позовної заяви без розгляду є правом позивача і таке право не може бути обмежене судом.
Разом з тим, в силу положень зазначених вище норм, відмова в задоволенні заяви про залишення позову без розгляду, поданої під час розгляду справи, свідчить про надмірний формалізм та обмеження прав позивача.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З врахуванням наведеного правового висновку, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що клопотання про залишення позовної заяви без розгляду може бути задоволено лише до початку розгляду справи, не заслуговують на увагу.
В свою чергу, апеляційний суд звертає увагу, що залишення позову ОСОБА_3 без розгляду не порушує будь-яких прав відповідача (апелянта).
Колегія суддів також бере до уваги той факт, що дії позивачки спрямовані на забезпечення принципу найкращих інтересів неповнолітніх дітей, що у даному випадку має пріоритетне значення.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з частиною 2 статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 — залишити без задоволення.
Ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2026 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови — 09 квітня 2026 року.

Головуючий         О.З. Костів

Судді:          Б.О. Гірський

Н.М. Храпак