Справа № 484/1375/26 
Провадження № 2-а/484/46/26 

Рішення
іменем України
31.03.2026 року м.Первомайськ 
Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Максютенко О.А. 
за участю секретаря Завірюха В.Ю.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Риженко Д.О. до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
встановив
23.03.2026 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Риженко Д.О. звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача , в якому позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову №1974 від 18.11.2025 року за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 17 тис грн
- провадження за справою про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1КУпАП закрити.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є інвалідом другої групи з дитинства.
16 березня 2026 року позивач отримав копію постанови від 18.11.2025 року №1974 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 тис грн, коли дізнався, що його банківські рахунки арештовано Першим відділом ДВС у Первомайському районі Миколаївської області.
В мотивувальній частині постанови зазначено, що 12 жовтня 2025 року о 09-45 під час дії особливого періоду та під час здійснення заходів мобілізації до відповідача поліціянтами був доставлений позивач, під час проведення звірки облікових даних виявлено ним вчинене адміністративне правопорушення, а саме, позивач не пройшов медичний огляд на визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виконував правила військового обліку, встановлені законодавством, чим порушив вимоги п.3 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до Закону України військовозобов`язані та резервісти зобов`язані проходити медичний огляд (ВЛК) під час мобілізації. Позивач вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУПАП та на нього було накладено штраф у розмірі 17000,00 грн.
Щодо неправомірності винесеної постанови зазначає, що для проходження медичного огляду позивач жодного разу, жодним чином не викликався відповідачем, направлення та повістки на проходження ВЛК відповідачем позивачу не вручалось. На розгляд адміністративних матеріалів позивач у жодний спосіб не запрошувався. Оскаржувана постанова була винесена без участі та без відома позивача. Примірник оскаржуваної постанови надісланий позивачу не був. Таким чином, позивач не має бути притягнутим до адміністративної відповідальності за відсутності факту адміністративного правопорушення.
24.04.2026 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, поновлено строк звернення до суду з наданим позовом.
26.03.2026 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов.
Відповідач заперечує проти задоволення позову, виходячи з такого.
Під час проведення звірки облікових даних виявлено вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, а саме: він не пройшов медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно рішення ВЛК чи відповідного ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виконав правила військового обліку, встановленні законодавством та порушив вимоги п.3 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення.
Уповноваженою особою у відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 12.10.2025 року №1095 в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, а саме 18 листопада 2025 року о 14 годині в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , кабінет №3.
В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 від пояснень відмовився.
Розглянув матеріали справи, відповідачем було встановлено, що своїми діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив вимоги ч.1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зокрема, громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" в Україні діє особливий період.
З зазначеного представник відповідача вважає винесену постанову законною та обгрунтованою.
Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що 18.11.2026 року постановою № 1924 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 тис грн чим порушив п.3 ч.1 статті 22 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Позивач, вважаючи протиправною вказану постанову, звернувся до суду з цим позовом.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
У цьому випадку спірні правовідносини склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Статтею 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.3 ст.210-1 КУпАП).
Згідно п.3 ч.2 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Особливий період, у розумінні ст. 1 Закону України «Про оборону України», це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.
Зокрема, бланкетна диспозиція ч.3 ст.210-1 КУпАП визначає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Тому для встановлення елементів складу правопорушення, передбаченого цією статтею, застосовуються положення Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", який встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Нормами п.п.12, 13 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022р. №154 (далі - Положення №154) передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу.
Згідно із статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Отже, саме на відповідача як орган, який уповноважений розглядати справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.210-1 КУпАП, покладено обов`язок щодо встановлення всіх фактичних обставин та дотримання процедури розгляду, визначеної ст.278 КУпАП.
За змістом статті 268 КУпАП, при розгляді справ, передбачених ч. 3 ст. 210- 1 КУпАП, участь належним чином повідомленої про час та місце розгляду справи особи, яка притягається до відповідальності, не є обов`язковою.
За приписами ч.2 ст.283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
З 01.04.2025 року позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 15.10.2008 року Серія ААД №0485756 ОСОБА_1 має встановлений вид пенсії по інвалідності другу групу, трудове каліцтво. Термін дії довічно.
12.10.2025 року ОСОБА_1 було затримано та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проведення звірки облікових даних.
Суд зауважує, що згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідачем не зазначено у оскаржуваній постанові жодних законних обґрунтовувань, чому позивач мав би проходити ВЛК.
Порядок та підстави для повторних ВЛК мають бути чітко визначені та обґрунтовані.
Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду у справі № 686/16535/16-а від 17.10.2019 року та у справі № 660/575/16-а від 31.01.2018 року.
Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечними доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).
Суд при оцінці фактичних обставин справи дійшов висновку про відсутність доказів, які свідчать про склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КупАП, а тому спірна постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Суд приходить до висновку про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП . З цих підстав суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити.
Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 19, 90, 241-246, 286 КАС України, суд
вирішив
позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову №1974 від 18.11.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Повний текст рішення складено 31.03.2026 року. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення.
На підставі ч.2 ст. 271 КАС України копію судового рішення невідкладно надіслати учасникам справи.
Суддя: