ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2026 р. справа № 300/295/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитюка Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), від імені якого діє адвокат Тугай Іван Михайлович (далі - представник позивача), звернувся в суд із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (далі - відповідач), в якому просить: 
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області щодо неналежного нарахування та виплати грошових сум ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплату всіх належних ОСОБА_1 сум, у тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням усіх складових грошового забезпечення; грошової компенсації за всі невикористані дні щорічних та додаткових відпусток за особливий період служби як учаснику бойових дій.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Івано-Франківській області та наказом від 24.10.2025 №540 о/с його звільнено з посади. Водночас, на думку представника позивача, станом на день прийняття наказу про звільнення зі служби в поліції відповідач не провів з позивачем усіх необхідних розрахунків, а саме, не була виплачена грошова компенсація за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, що є порушенням конституційних прав позивача, трудового законодавства, інших законів України, які регулюють спірні правові відносини.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 26.01.2026 відкрив провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Ухвалою суду від 09.02.2026 клопотання про витребування доказів задоволено. Витребувано від Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області належним чином завірені копії документів, а саме: відомості про складові грошових виплат, які підлягали нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням зі служби в Національній поліції України, із зазначенням кожної складової та її розміру; інформацію та документи щодо врахування або неврахування при фінансовому розрахунку невикористаних днів щорічної відпустки за період проходження служби в умовах особливого періоду як учаснику бойових дій ОСОБА_1 ; інформацію та документи щодо зменшення, зняття або невиплати преміальних виплат ОСОБА_1 у період з 26.07.2025 по 24.10.2025, із зазначенням підстав прийняття таких рішень; нормативно-правових актів та внутрішніх розпорядчих документів, якими керувався відповідач, наявності або відсутності дисциплінарних стягнень у зазначений період.
Відповідач Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області подало 10.02.2026 через систему Електронний суд відзив на позовну заяву відповідно до якого проти позову заперечило (а.с.27-33). Представник відповідача зазначила, що в наказі про звільнення ОСОБА_1 від 24.10.2025 №540 о/с було визначено, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додатку відпустку за фактично відпрацьований час, а відомості про виплату компенсацій за невикористану додаткову оплачувану відпустку учаснику бойових дій в наказі відсутні. Вказала, що у встановленому порядку наказ про звільнення від 24.10.2025 №540 о/с, який є актом індивідуальної дії та на підставі якого фінансовим відділом проводиться виплата коштів, позивачем оскаржено не було, а тому відповідачем у спірних правовідносинах протиправної бездіяльності у спірних правовідносинах допущено не було. Крім того, законодавством не передбачені умови та підстави виплати поліцейському грошової компенсації за невикористані дні щорічних чергових відпусток не у році звільнення зі служби в поліції та за не одержані додаткові відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, як пільга для учасника бойових дій.
Представник позивача подав через систему Електронний суд відповідь на відзив (а.с.34-49), в якій, не погодився з запереченнями відповідача, вказав, що доводи відповідача про відсутність підстав для виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учасника бойових дій не узгоджуються з практикою Верховного Суду у спорах за участю поліцейських та ГУНП. Так, у постанові Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 200/13837/19-а Суд дійшов висновку, що при звільненні зі служби поліцейському підлягає виплаті грошова компенсація за всі невикористані дні відпусток, право на які прямо передбачене законом, у тому числі за відпустку, встановлену статтею 16-2 Закону України "Про відпустки". Відсутність спеціальної згадки про таку відпустку в підзаконних актах або її не відображення в наказі про звільнення не є підставою для відмови у виплаті. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.05.2020 у справі №360/4127/19 та від 14.04.2021 у справі №620/1487/20.
Зазначив, що відповідач, не врахувавши статус позивача як учасника бойових дій, період проходження служби в умовах особливого періоду та імперативні зміст пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до якого державою гарантується надання учасникам бойових дій пільг, зокрема, додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, строком 14 календарних днів на рік, а тому здійснив неповний розрахунок при звільненні, що свідчить про протиправну бездіяльність та порушення права позивача на належне грошове забезпечення.
На виконання ухвали суду про витребування доказів, відповідач надав належним чином завірені копії документів (а.с.40-49).
Крім того, представник позивача щодо наданих відповідачем письмових доказів подав 31.03.2026 через систему Електронний суд письмові пояснення, в яких звернув увагу суду, що позивач, у період, за який йому було зменшено розмір премії (серпень - жовтень 2025 року), фактично перебував на стаціонарному лікуванні. Тому, на переконання позивача, викладена у рапортах інформація про систематичні пропуски занять, низький рівень професійної підготовки чи неналежне виконання службових обов`язків є необґрунтованою, такою, що не підтверджена належними доказами та спростовується об`єктивними обставинами перебування позивача на стаціонарному лікуванні.
З огляду на викладене, підстави для зменшення або встановлення премії у відповідному розмірі є необґрунтованими, а дії відповідача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення протиправними. 
В той же час розмір преміювання поліцейського має не лише самостійне значення як складова грошового забезпечення, але й безпосередньо впливає на розрахунок інших виплат, зокрема одноразової грошової допомоги при звільненні. Відповідно при визначенні розміру одноразової грошової допомоги враховується грошове забезпечення поліцейського, яке включає серед іншого, зокрема премії, фактично встановлені на момент звільнення.
Зокрема при звільненні позивача розрахунок одноразової грошової допомоги було здійснено, виходячи із розміру премії у 105,955%, тобто з урахуванням зменшеного розміру преміювання, встановленого за серпень-жовтень 2025 року. Представник позивача суду пояснив, зменшення розміру премії у зазначений період є необґрунтованим, оскільки ґрунтується на рапортах, зміст яких спростовується доказами перебування позивача на стаціонарному лікуванні та його об`єктивною неможливістю виконувати службові обов`язки у відповідний період. Також на переконання представника позивача ОСОБА_1 має право на розмір премії 235,468%, який йому виплачувався за липень 2025 року (235,468%), так як, за відсутності будь-яких зауважень до службової діяльності позивача, свідчить про те, що саме такий розмір відповідає фактичним умовам проходження служби та є типовим за відсутності дисциплінарних чи інших негативних підстав. Використання при розрахунку одноразової грошової допомоги заниженого розміру премії призвело до штучного зменшення розміру належних позивачу виплат при звільненні, тому дії (бездіяльність) відповідача щодо нарахування та виплати належних позивачу сум при звільненні є протиправними.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позовну заяву, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 15.07.2015 (а.с.7).
Як визнається і не заперечується сторонами, ОСОБА_1 наказом від 24.10.2025 №540 о/с звільнений зі служби в Головному управлінні Національної поліції в Івано-Франківській області з 26.10.2025, вислуга років на день звільнення 20 років 10 місяців 05 днів. При звільненні склад грошового забезпечення ОСОБА_1 був наступним: посадовий оклад - 2400,00 грн; оклад за спеціальним званням (майор поліції) - 2 000,00 грн; надбавка за стаж служби (40%) - 1760,00 грн; надбавка за специфічні умови проходження служби (40%) - 2 464,00 грн; премія (105,955) - 9 137,56 грн; індексація - 133,23 грн.
Відповідно до наказу про звільнення нараховано та виплачено майору поліції ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку та додаткову відпустку за фактично відпрацьований час: у 2015 році – 3 діб, у 2020 році – 11 діб, у 2021 році - 23 діб, у 2022 році – 29 діб, у 2024 році 45 діб, у 2025 році – 37 діб, а також виплачену грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку як батьку, який має двох і більше дітей віком до 15 років: за 2022 рік – 10 діб, за 2023 рік – 10 діб, за 2024 рік – 10 діб, за 2025 рік – 10 діб, вказане засвідчене листом від 27.02.2026 №23339-2026 (а.с. 42-46).
Крім того, в листі від 27.02.2026 №23339-2026 Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області повідомило, що відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки" - відпустка учасникам бойових дій є додатковою відпусткою із збереженням заробітної плати і до переліку щорічних відпусток не входить, тому не підпадає під дію статті 24 Закону України "Про відпустки". Така відпустка, на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, один раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій або інваліда війни. Невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься. Право на неї працівник може реалізувати протягом календарного року, конкретний період та черговість її надання визначається за погодженням між працівником і роботодавцем. Тобто законодавством не передбачено можливості заміни додаткової відпустки (як учаснику бойових дій) грошовою компенсацією.
Також, відповідачем на адресу суду, на виконання ухвали суду про витребування доказів надано копії наказів на встановлення поліцейським ГУНП премії за результатами роботи за період з серпня - жовтень 2025 року, в розмірі 105,955 щомісячно (зворотній бік а.с.43-зворотній бік а.с.47)
Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням всіх сум та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, протиправною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із таких підстав та мотивів.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України від 02.07.2015 № 580-VII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VII).
Відповідно до частин 1, 3 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно з частиною 1 статті 60 Закону №580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
За приписами статті 92 Закону №580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.
Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Частинами 1 - 4 статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до частин 8 - 11 статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Отже, Законом визначено право поліцейських на отримання також додаткових відпусток, зокрема соціальних відпусток та інших видів визначених законодавством про відпустки.
За змістом статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 за №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Учасникам бойових дій надаються такі пільги, зокрема використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (пункт 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-ХІІ).
Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 05.11.1996 за №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік (стаття 16-2 Закону №504/96-ВР).
Тобто, зазначені вище норми фактично встановлюють право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.
Наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).
Вказаний нормативно-правовий акт визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Так, приписами пункту 8 розділу III Порядку №260 визначено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.
Водночас, положеннями абзаців сьомого і восьмого пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. До того ж, одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Отже, положення Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують і не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 7 травня 2020 року по справі №360/4127/19, від 14 квітня 2021 року по справі №620/1487/20, від 29 квітня 2021 року по справі №200/602/20-а, від 31 травня 2021 року по справі №200/13837/19-а, від 11.11.2021 року по справі №200/1175/20-а.
Вказані норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Таке застосування згаданих положень в спірних правовідносинах забезпечуватиме правову визначеність як складову принципу верховенства права та гарантовані статтями 43, 45 Конституції України трудові права особи, і як наслідок, право особи на компенсацію Державою невикористаного права на відпустку без будь-яких обмежень як складову, гарантованого статтею 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на "мирне володіння майном".
Така правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду в зразковій справі №620/4218/18 від 16.05.2019, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015 - 2025 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-ХІІ.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області не провело з позивачем розрахунку щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-ХІІ за період з 2015 по 2025 рік, починаючи з дня набуття статусу учасника бойових дій по день виключення позивача зі списків особового складу включно.
Вказане підтверджується листом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 27.02.2026 №23339-2026 (а.с.42-43).
Доводи відповідача на заперечення позовних вимог про те, що позивач не заявляв скарг чи зауважень, в тому числі щодо невиплати компенсації за невикористані дні відпустки, при звільненні зі служби в поліції є необґрунтованими, оскільки відсутність скарг чи зауважень з боку ОСОБА_1 при звільненні не позбавляють його права на отримання виплат, які відповідно до норм чинного законодавства, мають йому бути нараховані та виплачені.
Крім цього, на переконання суду, відсутність в наказі від 24.10.2025 №540 о/с відомостей про виплату компенсації за невикористані дні відпустки, не може мати наслідком позбавлення позивача права на отримання такої компенсації.
Таким чином, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2025 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 .
Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплату всіх належних ОСОБА_1 сум, у тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, суд встановив таке.
Підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова № 988) надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення здійснювати преміювання поліцейських відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби.
Відповідно до пункту 7 Постанови №988 Міністерству внутрішніх справ за погодженням з Міністерством соціальної політики та Міністерством фінансів постановлено затвердити у двотижневий строк порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання.
На виконання Закону України "Про Національну поліцію" та Постанови №988, наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.
У відповідності до пункту 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно пункту 7 розділу 1 Наказу № 260 грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.
Пунктом 12 розділу ІІ Порядку № 260 визначено, що керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції.
Розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.
Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції.
У випадку допущення поліцейськими проступків, які впливають на розмір премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці.
Накази про преміювання поліцейських видаються до 25 числа кожного місяця на підставі списків начальників структурних підрозділів органу поліції, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання.
Виплата премії проводиться щомісяця в останній день місяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення.
Отже, з вищевикладеного слідує, що премія за своїм змістом є засобом заохочення поліцейських та не є обов`язковими платежем, хоча і входять до структури грошового забезпечення поліцейського.
При цьому встановлення премії є правом, а не обов`язком керівника органу поліції та віднесено до його виключної компетенції, розмір премії залежить від особистого внеску поліцейського в загальні результати служби та виплачується у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції України.
В свою чергу, вищевказаними нормами Порядку № 260 не визначено фіксований розмір премії, який має встановлюватися щомісяця.
Таким чином нормами законодавства визначено сукупність підстав, що впливають на встановлення розміру премій поліцейському.
Із матеріалів справи встановлено, що командиром БПОП (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області рапортами внесено пропозицію щодо преміювання майора поліції ОСОБА_1 за серпень - жовтень 2025 року у розмірі 105,955% помісячно, а наказами від 28.08.2025 №413 о/с, від 25.09.2025 №482 о/с, від 27.10.2025 №542 о/с Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області за серпень, вересень, жовтень 2025 року заступнику командира взводу ОСОБА_1 встановлено премію у розмірі 105,955% (зворотній бік а.с. 43-47). 
У рішенні по справі "Класс та інші проти Німеччини" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що повноваження керівника органу поліції щодо преміювання є дискреційними, у зв`язку з чим суд не може перебирати на себе повноваження відповідача щодо визначення конкретного розміру премії ОСОБА_1 та оцінити які саме були у спірному періоді підстави для преміювання позивача та визначення відповідачем у зв`язку із цим відповідного відсотку премії у спірному періоді.
Суд вказує, що встановлення розміру премії є його дискреційним повноваженням. Премія не є обов`язковою та безумовною складовою грошового забезпечення, а її розмір залежить від особистого внеску поліцейського в загальні результати служби та наявного фонду грошового забезпечення. Зменшення розміру премії поліцейському, який тривалий час не виконує службові обов`язки через хворобу, не є протиправним та відповідає меті преміювання як стимулюючої виплати. 
Зазначений правовий висновок сформовано Верховним Судом у постанові від 06.05.2020 у справі № 813/4032/17 (провадження № К/9901/60134/18). 
Крім того, суд звертає увагу, що накази про преміювання в частині встановлення відсотку премії позивачем не оскаржені, та в межах спірних правовідносин не є предметом спору.
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що при преміюванні позивача та визначенні відсоткового розміру премії позивача відповідач діяв на підставі, у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.
Оскільки премію за серпень - жовтень 2025 року встановлено правомірно, відповідач правильно здійснив розрахунок грошової компенсації за невикористані дні відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення, яке включало премію в розмірі 105,955%, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивач має право на пільги відповідно до Закону України "Про судовий збір" та звільнений від сплати судового збору за подання позову з таким характером спору.
З огляду на те, що позивач не поніс судових витрат зі сплати судового збору, за відсутності доказів понесення сторонами інших судових витрат у справі, керуючись частиною 1 статті 139 КАС України, відсутні підстави для розподілу судових витрат у справі.
Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то представником позивача повідомлено про те, що позивачем понесено такі витрати в розмірі 14 000,00 грн, однак документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу не надано.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ: 
позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 40108798, вул. Сахарова, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2025 рік.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 40108798, вул. Сахарова, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, за 2016 рік у кількості 14 діб, за 2017 рік у кількості 14 діб, за 2018 рік у кількості 14 діб, за 2019 рік у кількості 14 діб, за 2020 рік у кількості 14 діб, за 2021 рік у кількості 14 діб, за 2022 рік у кількості 14 діб, за 2023 рік у кількості 14 діб, за 2024 рік у кількості 14 діб та за 2025 рік у кількості 14 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Сторонам рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/ Микитюк Р.В.