ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.03.2026 Справа № 907/761/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Галушко Н.А.
суддів Желіка М.Б. 
Орищин Г.В.
секретар судового засідання – Стронська А.І.

за участю представників учасників процесу:
прокурор – Слиш Г.С.
від позивача – не з`явився
від відповідача – Кекерчень М.І.

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "Закарпаттяенергозбут" від 14.04.2025 (вх. № ЗАГС 01-05/1152/25 від 15.04.2025)
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.02.2025 (повне рішення складено та підписано 20.03.2025, суддя Ремецькі О. Ф.)
у справі № 907/761/24
за позовом: Берегівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Виноградівської міської ради Закарпатської області
до відповідача: ТОВ "Закарпаттяенергозбут" 
про: визнання недійсними додаткових угод до Договору та стягнення суми 407718,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
На розгляд Господарського суду Закарпатської області подано позов Берегівської окружної прокуратури ( далі – прокурор) в інтересах держави в особі Виноградівської міської ради Закарпатської області ( далі – Виноградівська міська рада, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" ( далі – ТОВ "Закарпаттяенергозбут", відповідач) про визнання недійсними укладених між сторонами додаткових угод №2 від 10.06.2021, №3 від 30.07.2021, №4 від 04.11.2021, №5 від 25.11.2021, №6 від 20.12.2021 до договору №120001 від 19.01.2021 про постачання електричної енергії та стягнення зайво сплачених коштів у сумі 407 718,89 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що оспорювані додаткові угоди до договору були укладені між сторонами з порушенням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, оскільки такими сукупно збільшено ціну електроенергії більш ніж на 10 % від визначеної в договорі та за відсутності належних доказів коливання ціни на електроенергію на ринку.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 26.02.2025 у справі №907/761/24 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсними додаткові угоди №2 від 10.06.2021, №3 від 30.07.2021, №4 від 04.11.2021, №5 від 25.11.2021, №6 від 20.12.2021, укладені між ТОВ “Закарпаттяенергозбут” та Виноградівською міською радою, до договору №120001 від 19.01.2021 про постачання електричної енергії. Стягнуто з ТОВ “Закарпаттяенергозбут” на користь Виноградівської міської ради 407 718,89 грн безпідставно збережених коштів. Стягнуто з ТОВ “Закарпаттяенергозбут” на користь Закарпатської обласної прокуратури 21 255,78 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що:
- в момент підписання договору сторонами погоджено вартість електроенергії в розмірі 2,128716 грн за 1 кВт/год (з ПДВ), а додатковою угодою №1 від 11.03.2021 в порядку п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі” збільшено ціну 1 кВт/год електроенергії до 2,306138 грн, тобто в межах встановлених Законом 10%;
- під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22;
- додаткові угоду № 2 від 10.06.2021, № 3 від 30.07.2021, № 4 від 04.11.2021, № 5 від 25.11.2021, № 6 від 20.12.2021 укладені між сторонами з порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, оскільки такими збільшено ціну товару (електричної енергії) більш ніж на 10%, що свідчить про їх недійсність;
- оскільки внаслідок укладення спірних додаткових угод позивачем надміру сплачено відповідачу кошти в сумі 407 718,89 грн, такі кошти підлягають поверненню на підставі ст.1212 ЦК України як безпідставно отримані.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
ТОВ “Закарпаттяенергозбут” подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.02.2025 у справі №907/761/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Вимоги апелянта обґрунтовані неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Зокрема, відповідач зазначає, що:
- позиція Великої Палати Верховного Суду у справі №922/2321/22 не була одностайною, оскільки ряд суддів висловили окрему думку, а п.2 ч. 5 ст.41 Закону України “Про публічні закупівлі” не має необхідної чіткості та точності, які б унеможливили різне тлумачення цієї норми;
- наявні підстави для відступлення від висновку Великої Палати Верховного Суду України, викладеного в постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, та застосування судом критерію “якості закону” та найбільш сприятливого для особи способу тлумачення п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі”;
- судом першої інстанції неправильно застосовані положення ст.ст.216, 1212 ЦК України. Оскільки недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому ( ст.217 ЦК України), а оплата за спожиту електричну енергію здійснювалася на підставі укладеного між сторонами договору на постачання електричної енергії, який не визнаний судом недійсними, правова підстава для отримання відповідачем вказаних коштів не відпала.
Берегівська окружна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.02.2025 у справі №907/761/24 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Прокурор зазначає, що суд першої інстанції:
- дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання недійсними укладених між сторонами додаткових угод №№2— 6 до договору №120001 від 19.01.2021 про постачання електричної енергії, оскільки збільшення ціни за одиницю товару, визначену сторонами в договорі, понад 10% суперечить вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»; 
- правильно застосував положення абз. 2 ч.1 ст. 216 та ч. 3 ст. 1212 ЦК України, стягнувши з відповідача на користь позивача надмірно сплачені кошти за постачання електричної енергії в результаті укладення сторонами недійсних додаткових угод.
Виноградівська міська рада відзиву на апеляційну скаргу не подала, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України.

Процесуальні дії суду у справі та вирішення процесуальних питань.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025 справу №907/761/24 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Закарпаттяенергозбут" на рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.02.2025 у справі №907/761/24 та призначено таку до розгляду в судовому засіданні на 20.05.2025.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 зупинено апеляційне провадження у справі №907/761/24 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.01.2026 поновлено провадження у справі № 907/761/24 та призначено таку до розгляду в судовому засіданні на 24.02.2026.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено на 31.03.2026.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 задоволено клопотання представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису.
В судове засідання з`явились прокурор та представник відповідача ( в режимі відеоконференції).
Позивач участі уповноваженого представника в судовому засіданні повторно не забезпечив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 
09.03.2026 до суду від позивача поступила заява про розгляд справи за відсутності його представника.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.
Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення позивачу ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представника позивача.
У судовому засіданні 31.03.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом.
19.01.2021 між Виноградівською міською радою (далі - Споживач) та ТОВ «Закарпаттяенергозбут» (далі - Постачальник) укладено договір №120001 про постачання електричної енергії споживачу (далі-Договір), відповідно до п. 2.1. якого Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2021 році електричну енергію в обсязі 1 500 000 квт/год, а Споживач зобов`язується прийняти і оплатити цю електричну енергію на умовах цього Договору.
Строк (термін) поставки (передачі) товарів або надання послуг: з моменту укладення Договору по 31 грудня 2021 року включно (п. 3.1. Договору).
Відповідно до п.п. 5.1.,5.2. Договору ціна електричної енергії за 1 квт/год становить 2,128716 грн з ПДВ, а загальна вартість цього Договору - 3 193 074 грн з ПДВ.
Відповідно до п. 5.3 Договору його умови не повинні відрізнятись від змісту пропозиції конкурсних торгів ( у тому числі ціни за одиницю) переможця процедури закупівлі. Зміна ціни за одиницю електричної енергії може відбуватись відповідно до ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі” за умови, що зазначені зміни не призведуть до зміни суми, визначеної в Договорі. Істотні умови цього Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни в бік збільшення за одиницю електричної енергії не більше ніж на 10 % у разі документально підтвердженого коливання ціни на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в Договорі. 
Відповідно до п. 13.1. Договору такий набуває чинності з дати підписання Сторонами та скріплення їх підписів печатками та діє до “31” грудня 2021 року включно, а в частині розрахунків та виконання інших зобов`язань – до повного їх виконання.
Протягом строку дії Договору між його сторонами були укладені додаткові угоди:
- № 1 від 11.03.2021, якою внесено зміни до Договору та збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії до 2,306138 грн з ПДВ, а також зменшено річний обсяг постачання електричної енергії до 1 407 064 кВт/год;
- №2 від 11.06.2021, якою внесено зміни до Договору та збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 01.07.2021 до 2,4669048 грн з ПДВ;
- № 3 від 30.07.2021, якою внесено зміни до Договору та збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 01.08.2021 до 2,545764 грн з ПДВ;
- №4 від 04.11.2021, якою внесено зміни до Договору та збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 01.11.2021 до 2,7648492 грн з ПДВ;
- №5 від 25.11.2021, якою внесено зміни до Договору та збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 18.11.2021 до 3,005821 грн з ПДВ;
- №6 від 20.12.2021, якою внесено зміни до Договору та збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 01.12.2021 до 3,170844 грн з ПДВ;
- № 7 від 19.01.2022, якою продовжено строк дії Договору до 31.01.2022 та збільшено його суму на 638 607,98 грн;
- №8 від 21.01.2022, якою внесено зміни до Договору та збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 01.01.2022 до 3,232896 грн з ПДВ;
- №10 від 26.01.2022, якою квнесено зміни до Договору та збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 01.01.2021 до 3,514427 грн з ПДВ.
На виконання умов Договору у період з січня по грудень 2021 року Постачальник поставив, а Споживач прийняв та оплатив електричну енергію на суму 3 778 454,16 грн, а саме:
-в січні 2021 року - 106400 квт/год електричної енергії за ціною 1,773930 грн без ПДВ за 1 кВт/год на суму 226495,38 грн з ПДВ;
- в лютому 2021 року - 185608 квт/год електричної енергії за ціною 1,773930 грн без ПДВ за 1 кВт/год на суму 395106,72 грн з ПДВ;
- в березні 2021 року - 469 квт/год електричної енергії за ціною 1,773930 грн без ПДВ за 1 кВт/год на суму 245172,44 грн з ПДВ;
- в квітні 2021 року - 101859 квт/год електричної енергії за ціною 1,921782 грн без ПДВ за 1 квт/год на суму 234900,95 грн з ПДВ;
- в травні 2021 року - 84267 квт/год електричної енергії за ціною 1,921782 грн без ПДВ за 1 квт/год на суму 194331,36 грн з ПДВ;
- в червні 2021 року - 82335 квт/год електричної енергії за ціною 1,921782 грн без ПДВ за 1 квт/год на суму 189875,9 грн з ПДВ;
- в липні 2021 року - 68786 квт/год електричної енергії за ціною 2,055754 грн без ПДВ за 1 квт/год на суму 167253,23 грн з ПДВ;
- в серпні 2021 року - 78673 квт/год електричної енергії за ціною 2,121470 грн без ПДВ за 1 квт/год на суму 197842,68 грн з ПДВ;
- у вересні 2021 року - 115987 квт/год електричної енергії за ціною 2,121470 грн без ПДВ за 1 квт/год на суму 295275,53 грн з ПДВ;
- у жовтні 2021 року - 127583 квт/год електричної енергії за ціною 2,121470 грн без ПДВ за 1 квт/год на суму 324796,21 грн з ПДВ;
- у листопаді 2021 року - 77598 квт/год електричної енергії за ціною 2,304041 грн без ПДВ за 1 квт/год на суму 440903,14 грн з ПДВ;
- у грудні 2021 року - 207167 квт/год електричної енергії за ціною 2,642370 грн без ПДВ за 1 квт/год на суму 656894,24 грн з ПДВ.
Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи актами приймання-передавання товарної продукції та платіжними дорученнями, а також не заперечується сторонами.
Із посиланням на те, що укладення Додаткових угод № 2- 6 до Договору відбулось з порушенням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі” (оскільки такими сукупно збільшено ціну електроенергії більш ніж на 10 % від визначеної в Договорі), призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, прокурор звернувся з позовом до суду про визнання таких Додаткових угод до Договору недійсними та стягнення з відповідача 407 718,89 грн безпідставно отриманих грошових коштів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи приписи вищевказаної норми, а також доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою- третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 цього ж Кодексу, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Звертаючись до суду з вимогами про визнання недійсними Додаткових угод №2-6 до Договору, прокурор зазначав, що такими збільшено ціну електроенергії більш ніж на 10 % від визначеної в Договорі ( на 48,9%),що суперечить п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі”.
Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору, укладеного за результатами проведення відповідачем публічної закупівлі на виконання вимог Закону України “Про публічні закупівлі” (далі - Закон ), який встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. 
Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Згідно з ч. 5 ст. 5 Закону  замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом. Забороняється зловживання правами, у тому числі правом на оскарження рішень, дії чи бездіяльності замовника.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. 
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону ( в редакції Закону № 114- ІХ , чинній на момент укладення Договору та Додаткових угод до Договору №1-2) передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, – не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону ( в редакції Закону № 1530-IX, чинній на момент укладення Додаткових угод до Договору №3-6) передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, – не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
24 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 922/2321/22, в якій вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми п. 2 ч. 5 ст.41 Закону  (у редакції Закону № 114-ІХ) збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
У пунктах 88-90 наведеної постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 922/433/22, від 01 жовтня 2024 року у справі № 918/779/23, від 06 лютого 2025 року у справі № 910/5182/24, від 18 лютого 2025 року у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону  як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.
В той же час, вирішуючи питання щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону  (у редакції Закону 1530-IX ) Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 ( до якої зупинялось апеляційне провадження у цій справі) виснувала, що зміни та доповнення до вказаної норми, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Водночас положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону у редакції Закону № 1530-ХІ не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10 %. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10 % ціни, встановленої в договорі закупівлі.
Визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.
Відтак, за наслідками перегляду справи № 920/19/24 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 не вбачала підстав для відступу від висновку про застосування норми права, викладеного нею у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, що свідчить про сталість та послідовність судової практики щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону .
Зважаючи на наведене, покликання скаржника на наявність підстав для відступлення від висновку Великої Палати Верховного Суду України, викладеного в постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, відсутність одностайності щодо спірного питання та невідповідність п.2 ч. 5 ст.41 Закону України “Про публічні закупівлі” критерію “якості закону” відхиляється судом апеляційної інстанції як безпідставне.
За встановленими у цій справі обставинами, укладаючи Договір, його сторони встановили ціну електричної енергії за 1 кВт/год в розмірі 2,128716 грн (з ПДВ), а Додаткою угодою №1 збільшили таку ціну до 2,306138 грн ( на 8,3%), що відповідає встановленій пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону  межі збільшення ціни.
Водночас, Додаткові угоди № 2 -6 до Договору укладені з порушенням п. 2 ч. 5 ст.41 Закону, оскільки такими збільшено ціну за одиницю товару ( 1 кВт/год електричної енергії) більш ніж на 10% від визначеної в Договорі, а саме: Додатковою угодою №1 до 2,4669048 грн (на 15,8%); Додатковою угодою №3 до 2,545764 грн ( на 19,5%); Додатковою угодою №4 до 2,7648492 грн (на 29,8%); Додатковою угодою №5 до 3,005821 грн ( на 41,2%); Додатковою угодою №6 до 3,170844 грн ( на 48,9%).
З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про невідповідність Додаткових угод № 2-6 до Договору вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону, а відтак про наявність правових підстав для визнання таких додаткових угод недійсними.
Згідно із ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Враховуючи те, що Додаткові угоди №2-6 визнані недійсними, а відтак не породжують правових наслідків, правовідносини між сторонами щодо ціни електричної енергії, поставленої за Договором у липні-грудні 2021 року, повинні регулюватись відповідно до умов Договору в редакції Додаткової угоди №1.
Відтак, кошти, отримані відповідачем за поставлену в липні-грудні 2021 року електричну енергію понад її вартість, визначену за ціною Договору в редакції Додаткової угоди №1, є безпідставно отриманими та підлягають стягненню з відповідача на підставі статті 1212 ЦК України.
Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, на виконання умов Договору ТОВ “Закарпаттяенергозбут” у 2021 році поставило, а відповідач, в свою чергу, прийняв 1484140 квт/год електричної енергії, за яку оплатив 3 778 454,16 грн.
Проте, з урахуванням недійсності Додаткових угод №2-6 до Договору та ціни електричної енергії, погодженої Додатковою угодою №1 до Договору, Виноградівська міська рада повинна була сплатити 3 370 735,27 грн.
Таким чином, грошові кошти у сумі 407 718,89 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала у зв`язку з визнанням недійсними Додаткових угод № 2-6, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на викладене вище.
Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.02.2025 у цій справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.
Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

УХВАЛИВ
1. Апеляційну скаргу ТОВ "Закарпаттяенергозбут" від 14.04.2025 (вх. № ЗАГС 01-05/1152/25 від 15.04.2025) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.02.2025 у справі №907/761/24 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст.ст. 287-288 ГПК України.
5. Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.
Повний текст постанови складено 06.04.2026

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя  Орищин Г.В.