Справа № 510/2117/25
Провадження № 2/510/1449/26

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

25 лютого 2026 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;
-за участю секретаря Лабановой С.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, - 

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. 
Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.
В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 23.12.2024р.; копія акту приймання – передачі майна за договором купівлі-продажу від 23.12.2024р.; копія розписки від 23.12.2024р.; копія витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 31.03.2025р.; копія витягу від 28.04.2025р. з Державного реєстру речових прав; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 ; копія витягу від 31.01.2025р. з Державного реєстру речових прав (щодо земельної ділянки); копія витягу з ДЗК про земельну ділянку.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача ОСОБА_2 , зазначивши, що 23.12.2024 р. між ним та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про купівлю належного йому житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , - за 85 000 грн. 23.12.2024р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав документи на житловий будинок (які були в нього в наявності). У майбутньому відповідач пообіцяв позивачу засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. 
Після вчинення правочину позивач розпорядився щодо догляду за придбаним житловим будинком, зробив там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідача, однак ОСОБА_2 від посвідчення договору ухилявся, на прохання позивача про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідач пояснив, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (23.12.2024р.) він не рахувався зареєстрованим власником будинку, а фактично володів ним. 

Так, житловий будинок належав відповідачу на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.04.2025р., однак ОСОБА_2 не зареєстрував належне йому право власності у Державному реєстрі речових прав.

При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на будинок на себе, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір купівлі-продажу від 23.12.2024р. було укладено від імені продавця, який на той час не був оформлений ( не зареєстрував належне йому право власності у державному реєстрі прав власності) власником об`єкту продажу. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 
За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.
Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. 
Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі – позивач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , він не знав і не міг знати про те, що ОСОБА_2 не мав права на відчуження нерухомості, у зв`язку із тим, що він належним чином не оформив право власності на будинок. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем.
Як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідач ОСОБА_2 продав, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , за 85000 грн. 23.12.2024р. позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав позивачу документи на будинок (які були в наявності) за цією адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. 
Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо жилого будинку та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачем, як добросовісним набувачем.

Керуючись ст. ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) право власності на:
-житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_2 . 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. 

Суддя Вячеслав ДУДНИК