П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/17499/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Вільчинський О.В.
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В. 
16 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Кузьмишина В.М.  Канигіної Т.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В : 
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року позов задоволено частково. Зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 12.01.2023 року № 023830020911 про відмову у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 25.04.1966 по 26.03.1997, з 16.04.1997 по 01.04.2002, та з 02.04.2002 по 31.12.2003.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.01.2023 про призначення пенсії за віком та вирішити її відповідно до вимог закону, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи, оскільки записи у трудовій книжці містять розбіжності та виправлення, що свідчить про її неналежне оформлення, а відтак такі записи не можуть бути визнані належним і достатнім доказом стажу за відсутності інших підтверджуючих документів. Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно втрутився у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду України, зобов`язавши відповідача зарахувати відповідні періоди до страхового стажу та повторно розглянути заяву про призначення пенсії, що належить виключно до компетенції пенсійного органу.
Також апелянт наголошує, що судом першої інстанції не враховано пропуск позивачем встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, оскільки з відповідною позовною заявою останній звернувся після спливу шестимісячного строку без наведення поважних причин його пропуску, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
До суду від позивача надійшов відзив, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 05.01.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 12.01.2023 № 023830020911 ОСОБА_1 , відмовлено у призначенні пенсії за віком. У рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано:
період з 25.04.1996 по 19.03.1997, оскільки є розбіжності між датою звільнення з роботи (26.03.1997) та датою наказу про звільнення з роботи (26.03.1996);
період роботи з 16.04.1997 по 01.04.2002, згідно трудової книжки від 06.10.1988 НОМЕР_1 , оскільки в даті звільнення з роботи наявне виправлення;
період роботи з 02.04.2002 по 31.12.2003 згідно трудової книжки від 06.10.1988 НОМЕР_1 , оскільки в даті наказу про прийом на роботу наявне виправлення.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач оскаржив його до суду.
Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що надана позивачем трудова книжка містить належні та достовірні записи про його трудову діяльність, які є достатньою підставою для підтвердження страхового стажу, а відтак відмова органу Пенсійного фонду у зарахуванні спірних періодів роботи є необґрунтованою. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про необхідність скасування відповідного рішення та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції здійснює перевірку законності та обґрунтованості цього рішення виключно в межах оскарженої частини та доводів апеляційної скарги.
Так, згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 передбачено, що право на призначення пенсії за віком у період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року мають особи після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу 29 років.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі – Порядок № 22-1).
Так, пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі – посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.
За приписами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Судом першої інстанції встановлено, що 05.01.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком, враховуючи ст. 26 Закону № 1058-IV.
Серед інших документів до заяви позивач додав трудову книжку серії НОМЕР_1 – з метою підтвердження страхового стажу.
За результатами розгляду заяви позивача відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком. Підставою для такого рішення став висновок про відсутність достатнього страхового стажу. У рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано:
період з 25.04.1996 по 19.03.1997, оскільки є розбіжності між датою звільнення з роботи (26.03.1997) та датою наказу про звільнення з роботи (26.03.1996);
період роботи з 16.04.1997 по 01.04.2002, згідно трудової книжки від 06.10.1988 НОМЕР_1 , оскільки в даті звільнення з роботи наявне виправлення;
період роботи з 02.04.2002 по 31.12.2003 згідно трудової книжки від 06.10.1988 НОМЕР_1 , оскільки в даті наказу про прийом на роботу наявне виправлення.
Перевіряючи вказані доводи такого рішення колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Водночас заповнення трудової книжки працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.
Порядок заповнення трудових книжок визначається розділом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Так, пунктом 2.4 цієї Інструкції передбачено, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Колегія суддів дійсно не заперечує той факт, що у трудовій книжці позивача містяться певні неточності та виправлення. Разом із тим при оцінці таких неточностей відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для незарахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не формальна правильність записів у трудовій книжці.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а.
Колегія суддів зазначає, що законодавством обов`язок ведення трудових книжок працівників покладено на уповноважених осіб підприємства, а неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист, зокрема права на призначення пенсії.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 10.10.2019 у справі № 304/877/17 та від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, у яких зазначено, що позивач не зобов`язаний здійснювати контроль за посадовими особами підприємства щодо правильності внесення записів до трудової книжки, а також за своєчасністю і повнотою нарахування податків та зборів. 
Крім того, у постанові від 19.12.2019 у справі № 307/541/17 Верховний Суд звернув увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є наявність відповідного стажу роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Водночас орган Пенсійного фонду не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи.
Поряд із цим, у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 (адміністративне провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що на особу не може покладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, зазначених у її трудовій книжці. Відсутність посилань або наявність неточностей у первинних документах щодо обліку трудового стажу та нарахування заробітної плати на конкретну посаду, яку обіймав позивач, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення відповідних періодів роботи зі стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком. Працівник не несе відповідальності за правильність і повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежне ведення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації не може бути підставою для позбавлення його права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19-а.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що виявлені відповідачем недоліки оформлення трудової книжки не можуть вважатися достатньою та самостійною підставою для відмови у зарахуванні позивачу відповідних періодів роботи до його загального страхового стажу, оскільки такі недоліки мають формальний характер, не спростовують факту виконання позивачем трудових обов`язків та виникли не з його вини, а внаслідок неналежного ведення документації роботодавцем.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними, або ж позивач у зазначений період не виконував трудової діяльності.
Отже, оскільки позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стражу спірних періодів та у призначенні пенсії рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 12.01.2023 року № 023830020911, тому суд першої інстанції правомірно скасував таке рішення та з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача зобов`язав відповідача повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV, з урахуванням страхового стажу за періоди роботи з 25.04.1966 по 26.03.1997, з 16.04.1997 по 01.04.2002, та з 02.04.2002 по 31.12.2003, згідно записів у трудовій книжці.
Стосовно доводів апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки судом першої інстанції надано належну оцінку обставинам пропуску такого строку та ухвалою від 13.05.2025 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду, визнавши причини його пропуску поважними.
Так, як убачається з матеріалів справи, позивач обґрунтував неможливість своєчасного звернення до суду тим, що рішення про відмову у призначенні пенсії фактично отримав лише у листопаді 2024 року, що підтверджується, зокрема листом ГУ ПФУ у Вінницькій області від 27.11.2024. Вказані обставини свідчать про те, що позивач дізнався про порушення свого права саме у зазначений період, а відтак об`єктивно був позбавлений можливості реалізувати право на звернення до суду у межах встановленого законом строку.
Відповідно до частини першої статті 121 КАС України, процесуальний строк підлягає поновленню у разі визнання причин його пропуску поважними. Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені позивачем причини є поважними, оскільки вони мали об`єктивний характер, не залежали від його волевиявлення та підтверджені належними доказами.
З огляду на викладене, підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в цій частині не вбачається, а доводи апелянта про пропуск строку звернення до суду не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не впливають на законність ухваленого рішення.
Стосовно інших доводів апелянта про те, що суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду України, то колегія суддів теж визнає їх безпідставними та такими, які ґрунтуються на неправильному розумінні правової природи спірних правовідносин.
Дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень передбачають можливість вибору між кількома правомірними варіантами поведінки, однак у даному випадку відповідач не наділений свободою розсуду щодо зарахування до страхового стажу періодів, які підтверджені належними доказами та відповідають вимогам законодавства.
Натомість, за наявності встановлених законом умов, орган Пенсійного фонду зобов`язаний діяти у чітко визначений спосіб, а саме врахувати відповідні періоди стажу та призначити пенсію, що свідчить про відсутність у нього дискреції у цьому питанні.
З огляду на викладене, зобов`язання судом відповідача зарахувати до страхового стажу спірні періоди та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії є належним способом захисту порушеного права, а не втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, оскільки у спірних правовідносинах відповідач не мав альтернативних правомірних варіантів поведінки.
Отже, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 		Слободонюк М.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Кузьмишин В.М.    Канигіна Т.С.