ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

07 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/41/25
Головуючий у першій інстанції - Кухта В. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/885/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді - Шарапової О.Л.,
суддів - Скрипки А.А., Шитченко Н.В.
з участю секретаря: Шапко В.М.

Сторони:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»,
відповідач: ОСОБА_1 .

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 .
Оскаржується рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 січня 2026 року, суддя Кухта В.О., повний текст рішення виготовлено 12 січня 2026 року, у місті Чернігові,
В С Т А Н О В И В:
у січні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 11.07.2024-100002198 від 11.07.2024 у розмірі 11 892,00 грн та судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 11.07.2024-100002198 підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов кредитного договору, позичальнику було перераховано на його картковий рахунок НОМЕР_1 кредитні кошти у розмірі 4 000,00 грн, строк кредитування 98 днів. Договором встановлена процентна ставка за користування кредитом та комісія, пов`язана з наданням кредиту.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 16.10.2024 утворилася заборгованість у розмірі 11 892,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4 000,00 грн, по процентам в розмірі 5 292,00 грн, комісія 600,00 грн, неустойка за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язань у розмірі 2 000,00 грн. 
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір від 11.07.24 року, мотивуючи вимоги тим, що кредитний договір не підписував.
Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 січня 2026 року позов ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 11.07.2024-100002198 від 11.07.2024 у розмірі 11 892,00 грн та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.
У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Споживчий центр» про захист прав споживачів шляхом визнання кредитного договору недійсним, відмовлено у повному обсязі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 11 892,00 грн змінити, позовні вимоги задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованість за кредитом договором в розмірі 8 520,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4 000,00 грн та заборгованість за відсотками - 3 920,00 грн та комісію в розмірі 600,00 грн. В іншій частині первісного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним.
Особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що Кредитний договір № 11.07.2024-100002198 від 11.07.2024 є споживчим кредитом, тому до нього необхідно застосувати ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу суду, що на підставі положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за цим договором під час дії воєнного стану, тому відсутні підстави для стягнення заявленої в позовних вимогах неустойки у розмірі 2 000,00 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Споживчий центр» просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 січня 2026 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Споживчий центр» про захист прав споживачів шляхом визнання кредитного договору недійсним, не оскаржується.

Встановлено, що 11.07.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» укладено кредитний договір №11.07.2024-100002198, за умовами якого відповідач отримав від позивача пропозицію на укладення кредитного договору (оферту) та підписав заявку, що є невід`ємною частиною оферти, відповідно до умов якої позичальнику надається кредит у розмірі 4 000,00 грн строком на 98 днів з дня його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 16.10.2024; процентна ставка - фіксована незмінна та становить 1.35 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит. 
За кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання нараховується неустойка в розмірі 40,00 грн.
У п. 8 заявки передбачено умови щодо сплати позичальником комісії, пов`язаної з наданням кредиту в розмірі 15 % від суми кредит та дорівнює 600,00 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується у день видачі кредиту.
Згідно з п. 4.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_1.
Відповідно до п. 3.2 пропозиції про укладення кредитного договору кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), заявка, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), інформаційне повідомлення позичальника - підписані ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором - Е314, який йому було направлено в смс на номер НОМЕР_3 (а.с. 7-12 ).
З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 11.07.2024-100002198 від 11.07.2024, складеного ТОВ «Споживчий центр» вбачається, що розмір заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору становить 11 892,00 грн, з яких: основний борг - 4 000,00 грн, заборгованість по процентам - 5 292,00 грн, комісії - 600,00 грн, неустойка - 2 000,00 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 11 липня 2024 року по 16 жовтня 2024 року (а.с. 18).
ТОВ «Споживчий центр» переказало позичальнику грошові кошти в розмірі 4 000,00 грн, на платіжну картку НОМЕР_2 11.07.2024 о 19:46, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.12.2024 за вих. № 2-2612 (а.с. 13).

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.)
Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Задовольняючи первісні позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало, кредитні кошти перерахувало ОСОБА_1 на його рахунок. ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання перед ТОВ «Споживчий центр» за кредитним договором, а тому з ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за договором.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено, оскільки факт укладення оспорюваного договору підтвердився дослідженими доказами.

Апеляційний суд частково не погоджується з висновками суду першої інстанції.
В частині стягнення заборгованості за основним боргом (тіла кредиту) в розмірі 4 000,00 грн та комісії у розмірі 600,00 грн рішення суду узгоджується з приписами законодавства та матеріалами справи.
Щодо стягнення відсотків за користування кредитом та неустойки за невиконання/неналежне виконання зобов`язання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З матеріалів справи вбачається, що неустойка нарахована відповідачу в період дії воєнного стану, а тому вказана сума не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, відповідно до п. 5 заявки кредитного договору № 11.07.2024-100002198 від 11.07.2024, слідує, що процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.35% за 1 день користування кредитом, застосовується протягом всього строку, на який надається кредит.
Однак, згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Зміни до вказаної статті набули чинності з 24.12.2023 відповідно до Закону України № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Кредитний договір № 11.07.2024-100002198 укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» 11 липня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому мають застосовуватися положення ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зважаючи на викладене вище, за період з 11 липня 2024 року (день укладення договору) по 16 жовтня 2024 року (дата повернення (виплати) кредиту), проценти повинні були нараховуватись відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» за денною ставкою 1%, що за 98 днів складає 3 920,00 грн.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 000,00 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 3 920,00 грн та комісію у розмір 6000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви ТОВ «Споживчий центр» сплатило судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про зменшення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 1 735,52 грн.
При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 3 633,60 грн. Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений судовий збір підлягає стягненню з ТОВ «Споживчий Центр» на користь відповідача у сумі 3 633,60 грн.
Враховуючи зазначене, з ТОВ «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 слід стягнути різницю між сумою судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та сумою, яку позивач має компенсувати відповідачу, а саме 1 898,08 грн (3 633,60 грн - 1 735,52 грн).
Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 січня 2026 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором змінити, зменшивши суму заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» з 11 892,00 грн до 8 520,00 грн, 
Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 січня 2026 року в частині розподілу судових витрат скасувати.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 898,08 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: Судді: