УХВАЛА

15 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/6552/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Київської митниці Державної митної служби України
на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 (суддя Бондарчук В. В.),  
додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 (суддя Бондарчук В. В.)
і постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 (головуюча суддя Андрієнко В. В., судді Демидова А. М., Шапран В. В.) 
у справі № 910/6552/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Страйп"
до 1) Київської митниці Державної митної служби України і 2) Держаного казначейства України
про стягнення 273 883,73 грн, 
ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Страйп" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської митниці Державної митної служби України та Державної казначейської служби України про стягнення з Державного бюджету України шкоди (збитків) у розмірі 273 883,73 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок прийняття Митницею рішення про визначення коду товару № КТ-UA100000-0100-2018 від 28.08.2018, яке скасоване рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/21209/18, позивач змушений був розмістити товар на складі тимчасового зберігання, а в подальшому на митному ліцензійному складі, у зв`язку з чим поніс збитки у вигляді витрат за зберігання товару та вартості вантажно-розвантажувальних робіт та послуг з оформлення пакету документів у загальному розмірі 273 883,73 грн, які підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України.
08.12.2025 рішенням Господарського суду міста Києва позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Страйп" 239 250,55 грн - збитків. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.
18.12.2025 додатковим рішенням Господарського суду міста Києва заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Страйп" задоволено частково. Стягнуто з Київської митниці Державної митної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Страйп" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 470,95 грн.
16.03.2026 постановою Північного апеляційного господарського суду рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 і додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 залишені без змін. 
06.04.2026 скаржник подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 у справі № 910/6552/25. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2026 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.
09.04.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Страйп" подало до Верховного Суду заперечення проти відкриття касаційного провадження. 
За результатами перевірки матеріалів поданої касаційної скарги Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 у справі № 910/6552/25 і в обґрунтування цієї відмови зазначає про таке. 
Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України, яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.
Частина сьома статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Таким чином, правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають вимогам вищенаведеної статті 129 Конституції України та узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у цій справі є стягнення у розмірі 273 883,73 грн, що менше ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому у розумінні Господарського процесуального кодексу України справа № 910/6552/25 є малозначною.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Аналіз наведених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у малозначних справах після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20 зазначено, що зі змісту норми статті 244 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення; для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстав.
Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Касаційна скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в" і "г" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а Суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі. 
Доводи скаржника зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій, необхідності переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 Господарського процесуального кодексу України). 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).
Таким чином законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України і це повністю узгоджується із положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин, з урахуванням заперечення проти відкриття касаційного провадження, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у цій справі, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин, керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Київської митниці Державної митної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 у справі № 910/6552/25.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає. 

Головуючий О. В. Случ 

Судді Н. О. Волковицька 

С. К. Могил