ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" лютого 2026 р. Справа №910/7414/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сітайло Л.Г.
суддів: Шапрана В.В. 
Буравльова С.І. 

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.
представники сторін:
від позивача: Дядюк Є.М.
від відповідача: Яковченко Р.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арес-С"
на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 (повний текст складено 18.11.2025)
у справі №910/7414/25 (суддя Плотницька Н.Б.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арес-С"
до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
про стягнення 2 597 638,28 грн
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Арес-С" (далі - ТОВ "Арес-С") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "НЕК "Укренерго") грошових коштів в розмірі 2 597 638,28 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги ТОВ "Арес-С" посилається на те, що в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору від 16.10.2020 №01-078361-20, відповідачем безпідставно отримано задоволення банківської гарантії від 15.10.2020 №G8476/20 на суму 2 597 638,28 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 у справі №910/7414/25 у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що сукупність встановлених обставин свідчить про виконання банком безвідкличної банківської гарантії після пред`явлення письмової вимоги бенефіціаром з дотриманням умов укладеного з позивачем (принципалом) договору про надання гарантії. Матеріалами справи підтверджується, що виплата грошових коштів відбулася в зв`язку із настанням гарантійного випадку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Арес-С" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 у справі №910/7414/25 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги ТОВ "Арес-С" посилається на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні: не з`ясував обставин, що мають значення для справи; навів висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, які не відповідають встановленим обставинам справи; порушив норми процесуального права та порушив (не застосував) норми матеріального права.
Так, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не оцінив належним чином відсутність вини позивача в невиконанні зобов`язання за договором, і відповідно, не застосував положення пунктів 12.5, 18.11 договору, що призвело до помилкових висновків оскаржуваного рішення і його незаконності.
Також, скаржник вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовано (не застосовано) норми статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що, в сукупності з невстановленням обставин справи, в частині закінчення строку дії договору (відпала правова підстава, на якій були набуті вказані грошові кошти, і за якою вони мають бути повернені) призвело до незаконності оскаржуваного рішення.
Крім того, на переконання апелянта, відповідач, будучи обізнаним про правовий режим воєнного стану, отримавши від позивача ще в 2022 році повідомлення про неможливість належного виконання зобов`язань за укладеним договором, не вчинив жодних дій, спрямованих на розірвання договору, відповідно до статті 654 ЦК України, та повернення невикористаного авансового платежу, однак вирішив подати до Банку відповідну вимогу та потім стягнути з нього суму банківської гарантії.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2025 апеляційну скаргу ТОВ "Арес-С" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 у справі №910/7414/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.
21.12.2025, через систему "Електронний суд", скаржником подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Арес-С" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 у справі №910/7414/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 11.02.2026. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7414/25. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 14.01.2026.
05.01.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/7414/25.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
09.01.2026, через систему "Електронний суд", відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому, останній просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Арес-С", а рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 у справі №910/7414/25 залишити без змін.
Так, у відзиві відповідач зазначає, що порушуючи умови договору, визначені пунктами 16.3, 16.5, ТОВ "Арес-С" повідомлено ПрАТ "НЕК "Укренерго" про форс-мажорну обставину тільки 10.01.2024, тобто вже після закінчення строку виконання робіт, встановленого договором.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
У судове засідання 11.02.2026 з`явились представники сторін.
Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив її задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 у справі №910/7414/25 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 у справі №910/7414/25 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
16.10.2020 між ПрАТ "НЕК "Укренерго" (замовник) та ТОВ "Арес-С" (підрядник) укладено договір №01-078361-20, за умовами якого підрядник зобов`язується виконати за завданням замовника (додаток №1 до договору) роботи з реконструкції ПЛ 500 кВ Донська-Донбаська, Луганська та Донецька області (далі - роботи), з передачею замовнику результату робіт (закінчені роботи), а замовник зобов`язується здійснити оплату прийнятих належно виконаних робіт на умовах договору
Загальна ціна договору складає 67 200 000,00 грн з ПДВ, з яких: вартість робіт із землеустрою, земельно-кадастрових робіт, відповідно до додатку №2 - на суму 4 971 660,00 грн (з ПДВ); вартість будівельних робіт, відповідно до додатку №2 - на суму 55 855 179,52 грн (з ПДВ); вартість обладнання (устаткування) - на суму 5 011 666,99 грн (з ПДВ) (пункт 2.2 договору).
В подальшому до договору внесені зміни та доповнення, внаслідок укладення сторонами додаткових угод №№1-6.
Відповідно до підпункту 4.1.1 пункту 4.1 договору підрядник зобов`язується виконати роботу, відповідно до вимог замовника, а також чинних на території України актів, норм, правил у встановлені договором строки.
Згідно з підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 договору підрядник зобов`язується передати замовнику у порядку, передбаченому чинним законодавством України та договором, закінчені роботи.
Підрядник зобов`язується передати замовнику у порядку, передбаченому чинним законодавством України та договором, виконану роботу, документи про виконання роботи (підпункт 4.1.20 пункту 4.1 договору).
За умовами пункту 6.5 договору підрядник вважається таким, що виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, з моменту підписання сторонами акта.
Підрядник зобов`язаний разом з актом приймання виконаних робіт із землеустрою надати: підписані всіма сторонами договори про встановлення земельного сервітуту; технічні документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту (в електронному вигляді підписану цифровим підписом розробником), розроблені у відповідності до вимог чинного законодавства України; обмінні файли формату XML; витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, отримані на підставі розробленої документації із землеустрою; витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підтверджує державну реєстрацію земельного сервітуту в порядку, встановленому чинним законодавством України (пункт 6.1 договору).
Відповідно до пункту 17.1 договору підрядник повинен виконати роботи до 31.12.2021.
Договір набуває чинності з дати йою підписання обома сторонами та діє до 31.01.2022, а в частині розрахунків - до повного виконання (пункт 17.2 договору).
Додатковою угодою від 24.12.2021 №4 до договору сторонами продовжено строк виконання робіт за договором до 31.12.2022 та строк дії договору - до 31.01.2023.
Листом від 11.01.2023 №02/23 ТОВ "Арес-С" звернулось до ПрАТ "НЕК "Укренерго" щодо розгляду можливості зменшення обсягів робіт по фарбуванню, а оформлення документів на встановлення земельних сервітутів залишити без змін.
Листом від 24.01.2023 №08/23 ТОВ "Арес-С" повідомлено ПрАТ "НЕК "Укренерго" про продовження терміну виконання робіт із землеустрою, земельно кадастрових робіт до 31.12.2023.
Додатковою угодою від 31.01.2023 №6 до договору сторонами, зокрема, вилучено з договору роботи, виконання яких неможливе, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, залишились лише земельно-кадастрові роботи, термін виконання яких подовжений до 31.12.2023 (включно), а термін дії договору - до 31.01.2024 (включно).
15.10.2020 Акціонерним товариством "Комерційний індустріальний банк" (далі - АТ "КІБ") (гарант) видано банківську гарантію зобов`язань на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" (бенефіціар) безумовну і безвідкличну гарантію №G8476/20 в забезпечення виконання ТОВ "Арес-С" (принципал) зобов`язань за договором ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 "Реконструкція ПЛ 500 кВ Донська-Донбаська, Луганська та Донецькі області" Інв. №1116000 45454000-4 Реконструкція, код за ДК 021:2015 (CPV): 45454000-4 згідно тендерної документації №179/20-КО від 14.07.2020, за закупівлею "ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 "Реконструкція ПЛ 500 кВ Донська-Донбаська, Луганська та Донецькі області" Інв. №1116000 45454000-4 Реконструкція, код за ДК 021:2015 (CPV): 45454000-4, у розмірі, що складає 5% від суми договору.
20.12.2021 гарантом внесені зміни №1 до банківської гарантії від 15.10.2020 №G8476/20, відповідно до яких термін дії гарантії продовжено до 05.03.2023.
07.02.2023 гарантом внесені зміни №2 до банківської гарантії від 15.10.2020 №G8476/20, відповідно до яких термін дії гарантії продовжено до 05.03.2024.
Згідно з умовами гарантії гарант, протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, без подання будь яких інших документів або виконання будь яких інших умов, безвідклично приймає на себе зобов`язання заплатити бенефіціару грошову суму 3 360 000,00 грн, у випадку порушення принципалом зобов`язань за договором.
06.03.2023 гарантом внесені зміни №3 до банківської гарантії від 15.10.2020 №G8476/20, відповідно до яких сума гарантії становить 2 597 638,28 грн.
05.03.2024 ПрАТ "НЕК "Укренерго" направило гаранту вимогу №01/13834 щодо сплати на користь відповідача (бенефіціара) коштів у розмірі 2 597 638,28 грн за гарантією від 15.10.2020 №G8476/20 щодо виконання договору, у зв`язку з невиконанням ТОВ "Арес-С" зобов`язань за договором від 16.10.2020 №01-078361-20.
08.03.2024 гарант повідомив позивача листом №04.1/1577 про відмову в задоволенні вимог відповідача (бенефіціара) щодо сплати на його користь коштів у розмірі 2 597 638,28 грн за гарантією від 15.10.2020 №G8476/20 з підстав відсутності вини позивача у невиконанні зобов`язань за договором від 16.10.2020 №01-078361-20 (наявність триваючих обставин форс-мажору), що становить відсутність гарантійного випадку.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 у справі №910/4376/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2025 та постановою Верховного Суду від 15.05.2025, з АТ "КІБ" на користь ДП "НЕК "Укренерго" стягнуто кошти в розмірі 2 597 638,28 грн, в рахунок виконання гарантії від 15.10.2020 №G8476/20.
14.02.2025 позивач сплатив на користь АТ "КІБ" суму гарантії у розмірі 2 607 595,91 грн за банківською гарантією від 15.10.2020 №G8476/20, що підтверджується копією платіжної інструкції від 14.02.2025 №1.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач стверджує, що відповідачем, у порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору від 16.10.2020 №01-078361-20, безпідставно отримано задоволення банківської гарантії на суму 2 597 638,28 грн, з огляду на те, що порушення умов договору обумовлено виникненням форс мажорних обставин.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та оцінка аргументів учасників справи
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Згідно зі статтею 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Стаття 853 ЦК України встановлює обов`язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові, в іншому випадку він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Відповідно до частини 4 статті 879 ЦК України оплата робіт проводиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.
Частиною 4 статті 882 ЦК України встановлено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (частина 1 статті 546 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.
Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору - бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантій, у разі невиконання чи неналежного виконання боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Згідно зі статтею 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
При цьому, статтею 562 ЦК України встановлено, що зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Відповідно до частини 1 статті 563 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.
Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою правління Національного банку України від 15.122.2004 №639, відповідно до пункту 9 частини 3 розділу І якого гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. Перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. Друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання.
Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.
Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до пункту 16.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, у разі виникнення форс-мажору.
У пункті 16.2 договору сторони визначили, що форс-мажор означає надзвичайні та невідворотні обставини (техногенного, природного/соціально-політичного/військового характеру/обставин юридичного форс-мажору (дія/рішення органів державної влади, органів/установ, що містять заборону або обмеження з питань, які мають пряме (безпосереднє) відношення до виконання договору)), які не існували під час укладення договору, виникли поза волею сторін та об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань сторонами.
За умовами пункту 16.3 договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії форс-мажору, повинна протягом 10 (десяти) календарних днів повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.
Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї із сторін про неможливість виконання прийнятих за даним договором зобов`язань, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань (пункт 16.4 договору).
Відповідно до пункту 16.5 договору доказом дії форс-мажору є документи (оригінали), видані Торгово промисловою палатою України/регіональними торгово-промисловими палатами, іншим компетентним органом/установою, який має право видавати такі документи
Як вказував позивач, порушення зобов`язання відбулось не з його вини, а у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, внаслідок чого 24.02.2022 Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан, що триває на даний час. Вказані обставини є форс-мажорними (обставинами непереборної сили), що підтверджується сертифікатом Харківської торгово-промислової палати від 21.03.2024 №6300-24-0573 про форс-мажорні обставини, зі змісту якого вбачається, що у ТОВ "Арес-С" з 24.02.2022 до 31.01.2024 наявні форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а тому на думку позивача його має бути звільнено від відповідальності.
Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем повідомлено відповідача про форс-мажорну обставину (частина територій виконання робіт за договором є тимчасово окупованими територіями та/або територіями активних бойових дій) тільки 10.01.2024, тобто вже після закінчення строку виконання робіт, встановленого договором.
Крім того, суд першої інстанції слушно зауважив, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу України (чинного станом на момент виникнення спірних правовідносин та звернення позивача з позовом до суду) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Таким чином, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.
Дослідивши фактичні обставини справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам та поясненням сторін, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що позивач як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи з відповідачем договір, усвідомлював, що кінцевою датою виконання робіт є дата, визначена у договорі, з огляду на що повинен був розумно оцінити цю обставину, з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки. Тобто позивач, підписавши договір, погодив усі його істотні умови, зокрема щодо кінцевої дати виконання робіт.
Отже, порушення контрагентом позивача своїх зобов`язань за договором, наведені позивачем в якості підстав для продовження строку виконання зобов`язань за договором, за своєю природою не є об`єктивними обставинами, які унеможливлюють належне (своєчасне) виконання зобов`язання. Ці обставини мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, які мали та могли бути передбачені позивачем при укладенні договору.
Враховуючи те, що позивач був заздалегідь обізнаний зі змістом договору в частині строків (терміну) виконання робіт, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ним не вжито усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.
Згідно зі статтею 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що виплата грошових коштів відбулася в зв`язку з настанням гарантійного випадку.
З урахуванням зазначених правових положень, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується судова колегія, що сукупність встановлених обставин свідчить про виконання банком безвідкличної банківської гарантії, після пред`явлення письмової вимоги бенефіціаром, з дотриманням умов укладеного з позивачем (принципалом) договору про надання гарантії.
Відповідно до частин 1, 2 статті 569 ЦК України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником. Гарант не має права на зворотну вимогу (регрес) до боржника у разі, якщо сума, сплачена гарантом кредиторові, не відповідає умовам гарантії, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.
Отже, після виконання договірних зобов`язань по наданій гарантії, банк-гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до принципала в межах суми, сплаченої ним за гарантією бенефіціару у встановлених законом та договором випадках, яка, як вбачається з матеріалів справи, була відшкодована банком за рахунок кредиту, наданого позивачу. Тобто, позивачем здійснено оплату зворотної вимоги банка-гаранта, а не сплату гарантійних сум на користь бенефіціара.
При цьому, загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами Глави 83 ЦК України.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За приписами статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки у разі, якщо така правова підстава в подальшому відпала, зокрема, визнана недійсною в установленому порядку, або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого без правової підстави, передбаченої законом, іншими правовими актами чи правочином.
Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1, 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу (стаття 509 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.
Частиною 1 статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Системний аналіз положень частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частини 1 статті 177, частини 1 статті 202, частини 1 статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 ЦК України.
Наведені вище правові положення дають підстави для висновку, що стягнення безпідставно набутих коштів у порядку, передбаченому положеннями частин 1, 2 статті 1212 ЦК України, є можливим за умови обов`язкового доведення відсутності правової підстави для набуття таких коштів особою, до якої заявлено вимогу про повернення коштів.
Оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, набуті останнім за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано, відповідно до положень статті 1212 ЦК України, як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини 1 статті 1212 вказаного Кодексу.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Інші доводи апеляційної скарги взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 у справі №910/7414/25 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Арес-С" задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат
Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на ТОВ "Арес-С", відповідно до приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арес-С" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 у справі №910/7414/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 у справі №910/7414/25 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Арес-С".
4. Матеріали справи №910/7414/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано - 16.02.2026.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло 

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов