Справа № 758/15083/25
3/758/618/26
Категорія 146

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року місто Київ
Суддя Подільського районного суду міста Києва Ларіонова Н.М., при секретарі судового засідання Мартишіній Я. В., за участю: захисника ОСОБА_1 - адвоката Зосименко Г.Р., представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Шпакович О.В., потерпілої - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, пенсіонера, проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В:
04 серпня 2025 року о 10 годині 35 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Nissan», д.н.з. НОМЕР_2 , по просп. Свободи та вул. Межова, що у Подільському районі м. Києва, перед початком руху не переконався, що буде безпечно, на регульованому пішохідному переході не надав дорогу пішоходу ОСОБА_2 , яка переходила проїзну частину по регульованому пішохідному переході на дозволяючий сигнал (зелений) світлофора та закінчувала перехід проїзної частини та скоїла наїзд на неї. Внаслідок ДТП автомобіль «Nissan», д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, чим ОСОБА_1 порушено п. 18.2 та п. 2.3 «б» ПДР України.
Крім того, 04 серпня 2025 року о 10 годині 35 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Nissan», д.н.з. НОМЕР_2 , по просп. Свободи та вул. Межова, що у Подільському районі м. Києва, будучи учасником ДТП, залишив місце пригоди.
На підставі ч. 1 ст. 276 КУпАП справа розглянута за місцем вчинення правопорушення.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.
Адвокат Зосименко Г.Р., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , у судовому засіданні заперечувала щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та просила закрити провадження у справі на підставі. В обґрунтування своїх доводів пояснила, що 05.09.2025 р. із виклику з управління патрульної поліції стало в управлінні розглядаються матеріали за скаргою пішохода відносно яке мало місце 04.08.2025 р. на регульованому світлофорами перехресті а та пр. Свободи, приблизно о 12 годині, за участю учасника руху водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем « «Nissan», д.н.з. НОМЕР_2 . Із відео вбачається, що на цьому регульованому світлофорами перехресті водій ОСОБА_1 , діючи відповідно до ПДР, у крайній правій смузі у своєму ряду, рух на зелене світло. На сусідній смузі рухався маршрутний й здійснював рух на зелене світло, але несподівано загальмував. В цю хвилину водій ОСОБА_1 відчув удар в праве крило автомобіля і побачив жінку, яка переходила перехрестя на червоне світло. Цю жінку встиг побачити автобуса, який знаходився у кабіні, звідки мав можливість бачити лише водія автобуса. Тому він встиг загальмувати, але водій ОСОБА_1 такої технічної можливості не мав. ОСОБА_1 вийшов із автомобіля, допоміг цій жінці разом з чоловіком, який підійшов, підняли речі і став її умовляти не уходити, а викликати поліцію та швидку допомогу і дочекатися їх приїзду. Але вона категорично відмовилася від виклику поліції та швидкої, завіряла, що добре себе почуває, багато разів вибачалася за те, що намагалась перейти на червоне світло, заявляла, що дуже поспішає і не буде нікого чекати. На місці ДТП крові не було, не було видно пошкоджень у цієї жінки, але все одно дій ОСОБА_3 наполягав на виклику поліції та швидкої. Але жінка швидко перебігла дорогу і побігла у відомому їй напрямку. Після її уходу покинули це також чоловік, який підходив, та водій автобусу. Тільки після того, як нікого не залишилось водій ОСОБА_1 покинув місце ДТП, вважаючи, що через відсутність зацікавленої особи та свідків вже неможливо буде вітворювати обстановку. Він перебував у сильному стресі після таких подій. 
Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що свій рух вона розпочала на зелиний сигнал світлофору перетнула подвійну суцільну лінію і вирішила прискорити рух, щоб закінчити перехід. Якби водій автомобіля «Nissan» не поїхав на забороняючий сигнал світлофора, вона встигла перейти перехід. Вказала, що вона була в той момент в шоковому стані.
Згідно АРР102 05.08.2025 о 09:25 год потерпіла пішла на місце роботи де було викликано швидку допомогу і госпіталізовано до Олександріївської лікарні. Згідно висновку експертного дослідження №041-1172-2025 ОСОБА_2 отримала легкі тілесні ушкодження, а саме ЗЧМТ, струс мозку, забійна рана потиличної ділянки, садно лівого ліктьового суглобу та правого передпліччя. 
Потерпіла ОСОБА_2 в якості доказів надала висновок експерта №3-09/25 від 30.09.2025 року.
Суддя, допитавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Відповідно до ст. 251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша статті 9 КУпАП).
Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Згідно зі ст. 122-4 КУпАП, особа несе відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або евентуального (непрямого) умислу.
Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, підтверджується наступними доказами:
- протоколами про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 457430 від 18.09.2025 та серії ЕПР1 №457404 від 18.09.2025, в яких викладено обставини вчиненого правопорушення ОСОБА_1 та встановлено пункти ПДР, порушення яких мало своїм наслідком настання дорожньо-транспортної пригоди;
- схемою місця ДТП щодо місця наїзду та напрямку руху автомобіля і пішохода, що дає підстави вважати, що подія дорожньо-транспортної пригоди відбулася за умов, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 457430 від 18.09.2025;
- письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , яка зазначила, що переходила дорогу на зелене світло по просп. Свободи. В цей час на перехресті на неї був направлений автомобіль, який стукнув її. Власник авто вийшов, накричав, образив і поїхав.
- письмовим поясненнями ОСОБА_1 , у яких вказано, що він їхав на автомобілі «Nissan» на зелений сигнал світлофора;
- висновком експертного дослідження №041-1172-2025 ОСОБА_2 отримала легкі тілесні ушкодження, а саме ЗЧМТ, струс мозку, забійна рана потиличної ділянки, садно лівого ліктьового суглобу та правого передпліччя. 
- а також безпосередніми показами потерпілої ОСОБА_2 , наданими в судовому засіданні, в яких остання повністю підтримала обставини, викладені в протоколі, та підтвердила факт наїзду на неї автомобіля Ніссан, за кермом якого був ОСОБА_1 . 
Посилання адвоката Зосименко Г.Р. на відсутність доказів у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди наїзду на пішохода, суд вважає безпідставними, оскільки спростовуються поясненнями потерпілої та висновком експерта Скорохода К.М. , який був допитаний в судовому засіданні, та підтвердив результати дослідженя, у своєму висновку від 31.10.2025 № 235/25 судовий експерт Скороход Костянтин Миколайович (свідоцтво №1900 від 18.10.2017 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) за результатами проведення автотехнічного дослідження, експерт надаючи відповіді на поставлені питання прийшов до наступних висновків: 
Автомобіль «Nissan», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 пересік стоп лінію та виїхав на перехрестя на забороняючий рух сигнал світлофора.
Пішохід ОСОБА_2 пересікла подвійну лінію суцільної дорожньої розмітки 1.3 та почала вихід на проїздну частину пр-ту Свободи від вул. Світлицького в напрямку пр-ту Правди по регульованому переходу на забороняючий рух сигнал світлофора.
В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Nissan», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1, 8.10 ПДР України.
В даній дорожній обстановці пішохід ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідповідності до вимог п. 4.9 ПДР України.
В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «Nissan», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 10.1, п. 8.10 ПДР України.
В даній дорожній ситуації оцінка дій пішохода ОСОБА_2 виходить за межі компетенції експерта автотехніка і може бути оцінені судом самостійно відповідно до вимог 4 розділу ПДР України.
З технічної точки зори причиною настання даного ДТП були дії водія автомобіля «Nissan», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , які не відповідали вимогам п. 10.1, п. 8.10 ПДР України.
В даній дорожній ситуації оцінка дій піщохода ОСОБА_2 виходить за межі компетенції експерта автотехніка і може бути оцінені судом самостійно відповідно до вимог 4 розділу ПДР України.
Крім того, беручи до уваги висновок від 31.10.2025 № 235/25, в якому вказано, що версія пішохода ОСОБА_2 в частині того, що ДТП сталася на 2 й секунді червоного (коли у водія автомобіля «Nissan» був жовтий сигнал) є технічно неспроможною. Версія водія автомобіля ОСОБА_1 в частинах зальних обставин і механізму ДТП є технічно обгрунтованою. З урахуванням об`єктивних доказів на момент ДТП (набігання пішохода ОСОБА_2 на ліву передньо-бічну частину автомобіля для напрямку руху автомобіля «Nissan» (під керуванням водія  ОСОБА_1 ) було включене зелене світло, а для напрямку руху похода ОСОБА_2 на протязі 4, 76 секунд було включене червоне світло. Рух пішохода ОСОБА_2 по пішохідному переходу через пр-т Свободи не був сталим: половину дороги пішохід рухався «швидким кроком», надалі не дивлячись на вже включене червоне світло для напрямку руху пішохода і початок руху автобуса маршруту № 455 АА 0653. в середній смузі пішохід пришвидшився і в темпі «спокійного бігу» намагався перебігти другу половину дороги перед руховим автобусом та до моменту набігання на ліву передньо-бічну частину автомобіля з першої смуги пішохід ОСОБА_2 намагалася зупинитися.
Відповідно до вимог п.п. 1.5, 4.9, 4.10, 4.14 а) та 8.7.3 у) ПДР України пішохід ОСОБА_2 для здійснення переходу шестисмугової дороги п-ту. Свободи на регульованому світлофорним об`єктом пішохідному переході біля перехрестя з вул. Межовою слід було уникати раптового виходу на бігу по пішохідному переходу, з врахуванням цифрового інформаційного табло пішохідного світлофору її напрямку належало оцінити свої можливості для закінчення перетину або всієї проїзної частини або ж половини дороги до умовного подовження лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 (подвійної суцільної лінії) виключно на зелений сигнал світлофору та після цього просуватися в темпі, шо не створював би небезпеки для самого пішохода так і для інших учасників дорожнього руху і у разі включення червоного сигналу пішохідного світлофору її напрямку належало зупинитися на рівні умовного подовження лінії 1.3, що поділяє транспортні потоки зустрічних напрямків, і лише після наступного включення зеленого сигналу для пішохідного світлофору її напрямку руху після переконання у безпечності, завершити перехід другої половини дороги.
Відповідно до вимог п.п 1.5., 2.3 б), 8.7.3є) та 18.2 ПДР невстановленому водієві автобуса маршруту № 455 АА 0653 ТА при знаходженні в середній (другій) смузі руху пр- ту Свободи на регульованому світлофорним об`єктом перехресті з вул. Межовою слід було належним чином реагувати на зміну дорожньої обстановки, а саме врахувати сигнали світлофору та наявність пішохода, що не встиг завершити перетин дороги по пішохідному переходу, і тому за наявності кращої оглядовості з робочого місця невстановленому водію належало не дезорієнтовувати інших водіїв початком руху маршрутного автобусу на червоно-жовтий сигнал світлофору та дати можливість завершити перехід прос. Свободи пішоходу ОСОБА_2 .
Відповідно до вимог п.п.2.3б),8.7.3є), 12.3,13.3, та 18.2 ПДР водієві автомобіля «Nissan» ОСОБА_1 при відновленні руху у першій смузі проспекту Свободи на регульованому світлофорним об`єктом перехресті з вул. Межовою слід було враховувати сигнали світлофору і при русі поруч з попутним автобусом маршруту № 455 (з другої смуги) підтримувати бічний інтервал до автобусу не менше 0,75 м. та не пізніше моменту намагався перебігти дорогу на червоне світло для пішоходів) належало застосувати гальмування в межах займаної першої смуги руху аж до повної зупинки автомобіля «Nissan».
Дії невстановленого водія автобусу маршруту № 455 АА 0653 ТА, які суперечили вимогам п.п.1.5, 2.36), 8.7.3є) та 18.2 ПДР по несвоєчасному відновленню руху на регульованому перехресті в той час, коли в його полі зору ще знаходився пішохід створювали небезпечну і не виключено і аварійну ситуацію.
З технічної точки зору дії пішохода ОСОБА_2 (у якої в розпорядженні не було остатнього часу для подолання швидким кроком навіть половини шестисмугової дороги росп. Свободи і вона замість зупинки на лінії 1.3 намагалася перебігти в потоці транспорту ругу половину дороги на червоне світло і зробила навіть спробу зупинитися в першій музі) суперечить вимогам п.п. 1.5, 4.9, 4.10, 4.14а),б) та 8.7.3 є) ПДР, що і створило небезпечну та аварійну дорожню ситуацію.
Відповідно, пішохід створила аварійну ситуацію, оскільки згідно циклограмі світлофорного об`єкту для неї ще до подвійної суцільної лінії загорівся червоний сигнал світлофору, що не узгоджується з відеоматеріалом, який наявний в матеріалах справи, та висновком, який було зроблено за заявою представника потерпілої, пішохід ОСОБА_2 , рухаючись шагом почала вихід на регульований пішохідний перехід на дозволяючий рух (зелений) сигнал світлофора. При перетині подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки 1.3 пішохід починає перебігати проїзну частину пр-ту. Свободи в напрямку пр-ту Правди. Згідно наданого на дослідження відеозапису з назвою 0.9.84.148_пр. Свободи, 5_20250804103449_to_20250804103659.mp4 на якому зафіксовано обставини ДТП, циклограми роботи світлофорного об`єкту на перехресті пр-ту Свободи - ул. Межова - вул. Світлицького у м. Києві та схеми ОДР на перехресті встановлено, що пішохід ОСОБА_2  пересікла подвійну лінію суцільної дорожньої розмітки 1.3 та почала вихід на регульований пішохідний перехід пр-ту. Свободи в напрямку пр-ту Правди ta забороняючий рух сигнал світлофора.
З урахуванням об`єктивних доказів на момент ЦТП (набігання пішохода ОСОБА_2 на ліву передньо-бічну частину автомобіля для напрямку руху автомобіля «Nissan» (під керуванням водія ОСОБА_1  було включене зелене світло не узгоджується з відеоматеріалом, який наявний в матеріалах справи та висновком експерта № 239/25, згідно якого на питання «на який сигнал світлофора автомобіль Nissan р/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 пересік стоп - лінію га почав виїжджати на перехрестя надано відповідь, а саме Згідно наданого на дослідження відеозапису з назвою 10.9.84.148_пр. Свободи, 5_20250804103449_to_20250804103659.mp4 на якому зафіксовано обставини ДТП, циклограми роботи світлофорного об`єкту на перехресті пр-ту Свободи - вул. Межова - вул. Світлицького у м. Києві та схеми ОДР на перехресті встановлено, що автомобіль «Nissan» р/н НОМЕР_2 почав рух, пересік стоп лінію і виїхав на перехрестя на забороняючий рух сигнал світлофора.
Крім того, в самому висновку № 3-09/25 від 30 вересня 2025 року, наданого особою, що притягується до адміністративної відповідальності експерт оцінюючи дії водія маршрутного автобусу зазначив «невстановленому водію належало не дезорієнтовувати інших водіїв початком руху маршрутного автобусу на червоно-жовтий сигнал тлофору та дати можливість завершити перехід прос. Свободи пішоходу ОСОБА_2 »
З відеозаписів, які надані до протоколу та були оглянуті в судовому засіданні, видно як водій автобусу (середня смуга) почав рух і зупинився і разом з ним виїхав автомобіль «Nissan» під керуванням ОСОБА_1 , а отже він почав рухатися на забороняючий рух сигнал світлофора. Крім того, при перегляді відеофайлів, автомобіль синього кольору, який знаходився в крайній лівій смузі починав руху, що говорить про те, що горів забороняючий рух сигнал світлофору.
Твердження адвоката Зосименко Г.Р. на те, що саме потерпіла ОСОБА_2 є винною у дорожньо-транспортній пригоді, оскільки вона бігла через пішохідний перехід на забороняючий червоний сигнал світлофору.
Відповідно до п.4.14 б пішоходам заборонено раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід. Потерпіла ОСОБА_2 раптово не бігала на пішохідний перехід. Свій рух вона розпочала на зелений сигнал світлофору перетнула подвійну суцільну лінію і вирішила прискорти рух, щоб закінчити перехід. Якби водій «Nissan» не поїхав на заборонений сигнал, потерпіла встигла перейти перехід, здій знав, бачив, що він зробив зупинку перед пішохідним переходом.
Відповідно до п.4.16.Пішохід має право: а) на перевагу під час переходу проїзної істини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника я світлофора;
Відповідно п.1.7 ПДР України водії зобов`язані бути особливо уважними до таких ітегорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах злісних, та пішоходи. (№553 від 11.07.2018.
Отже, умовою настання відповідальності є порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, тобто порушення може мати місце лише за наявності винного діяння чи бездіяльності особи.
Відповідно п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14: "суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху".
Відтак, суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки подія та склад адміністративного правопорушення підтверджені належними доказами.
Аналіз вивчених матеріалів справи, свідчить про те, що ОСОБА_1 , під час руху на транспортному засобі не дотрималася п. п. 10.1, 8.10 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_2 та остання отримала легкі тілесні ушкодження, і заподіяна шкода потерпілій.
Таким чином, суд вважає, що провина ОСОБА_1 доведена у повному обсязі, а дії правильно кваліфіковані за ст. 124, 122-4 КУпАП, як порушення Правил дорожнього руху, що спричинило наїзд на пішохода та спричинення йому тілесних ушкоджень, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
За положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 р., п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 р.), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Беручи до уваги наведене, суд, встановлюючи наявність адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 та даючи оцінку фактичним даним, наявним у матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, дійшов до висновку, що у діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_1 є винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що порушення, вчинення якого ставиться у провину ОСОБА_1 мало місце 04 серпня 2025 року.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.
Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом тримісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні - з дня його виявлення).
При цьому, для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.
Тобто закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.
Наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Таким чином, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку зі закінченням на момент її розгляду строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою підставою, а відтак не звільняє суд обов`язку з`ясувати, передбачені ст. 280 КУпАП обставини про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, та навести виклад установлених під час розгляду справи обставин у постанові.
Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП доведена під час розгляду справи, однак на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строки притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені статтею 38 КУпАП сплинули, суд вважає за необхідне закрити провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 7, 9, 36, 38, 122-4, 124, 221, 245, 247, 251, 252, 276, 280, 283, 284 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.
Провадження по справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 124, 122-4 КУпАП відносно ОСОБА_1 , - закрити у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Н. М. Ларіонова