Справа № 509/2020/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року с-ще Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , 
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12026162380000111 від 11.03.2026 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ужгород Закарпатської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 197-1 КК України, –

ВСТАНОВИВ:
У період часу з 2023 року по березень 2026 року, точної дати не встановлено, у обвинуваченого ОСОБА_4 виник умисел спрямований на самовільне зайняття земельної ділянки, розташованої в охоронній зоні прибережно-захисної смуги Дністровського лиману Одеської області та самовільного будівництва на цій земельній ділянці споруди, яку у подальшому можливо використовувати як будівлю або споруду для зберігання домашніх речей, риболовецького інвентарю, що розташована на території села Роксолани Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області.
Продовжуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_4 самостійно визначив земельну ділянку, яка розташована в охоронній зоні прибережно-захисної смуги Дністровського лиману Одеської області, примикає до межі земельної ділянки з кадастровим номером 5123783700:02:002:0165, за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває у комунальній власності сільської ради.
Обвинувачений ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні наміри, спрямовані на самовільне зайняття земельної ділянки, розташованої в охоронній зоні прибережено-захисної смуги Дністровського лиману Одеської області та самовільне будівництво на цій земельній ділянці споруди, достовірно знаючи, щодо відсутності у нього, як громадянина України відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо виділення йому у власність або дострокову оренду земельної ділянки, розташованої в охоронній зоні прибережно-захисної смуги Дністровського лиману Одеської області та документів, які надавали йому можливість володіти або користуватись земельною ділянкою, яка знаходиться у комунальній власності Дальницької сільської ради, достовірно знаючи щодо відсутності у нього будь-якого іншого правочину щодо неї, у порушення вимог статті 125 Земельного кодексу України, якою визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, та у порушення вимог статті 126 вказаного Кодексу, яка передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у порушення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 30328-VI від 17.02.2011, усвідомлюючи про відсутність в нього прав на володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою та на її забудову, у встановленому порядку проектної документації не отримав, без здійснення державного контролю за дотриманням державних будівельних норм, стандартів та правил, у період часу з 2023 року по березень 2026 року, точної дати не встановлено, у порушення встановленого порядку та підстав набуття права власності на земельну ділянку, самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,0520 га в охоронній зоні, на якій самовільно здійснив будівництво об`єкту нерухомого майна у вигляді одноповерхової капітальної споруди «трамвайного» типу, яка складається з двох секцій, з`єднаних спільною капітальною стіною:
- перша секція (кам`яна): розміром 7x4 м, зведена на бетонному фундаменті з цегляними стінами, оздобленими декоративною штукатуркою («короїд»). Дана секція повністю розташована в межах 100-метрової охоронної зони (прибережної захисної смуги) на відстані 3,20 м від урізу води.
- друга секція, розміром 3x6 м, що примикає до першої, обшита металевими листами профілю. Згідно з геодезичною схемою, вказана секція частково розташована на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка межує із законним відведенням (кадастровий номер 5123783700:02:002:0165), та частково виходить за межі охоронної зони, проте залишається самовільно збудованою на землі, що не перебуває у власності чи користуванні підозрюваного.
Продовжуючи свій злочинний умисел, безпосередньо від вхідних воріт вказаної споруди обвинувачений ОСОБА_4 облаштував капітальний проїзд (спуск), викладений із бетонованих плит, який проходить через берегову лінію та заходить безпосередньо у водне дзеркало (акваторію) Дністровського лиману. Це призвело до фактичного загарбання частини водного об`єкта, площею 0,0082 га в порушення екосистеми прибережної смуги та обмеження вільного доступу громадян до води.
Обвинувачений ОСОБА_4 використовує вказані споруди для зберігання рибальського інвентарю та домашніх речей, з`єднавши їх із законним домоволодінням АДРЕСА_1 через спеціально облаштовану пішохідну стежку та підвівши до них електроенергію.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.4 ст.197-1 КК України, як самовільне будівництво споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронній зоні.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, за обставин викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, надавши показання, що вчинив кримінальне правопорушення при викладених вище обставинах, докази, що маються в матеріалах кримінального провадження не оспорює, як і не оспорює фактичні обставини вчиненого ним злочину. У вчиненому щиро розкаявся.
Представник потерпілого ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності. Цивільний позов не заявив.
За згодою учасників судового провадження, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з врахуванням свідчень обвинуваченого, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. 
При цьому, суд впевнився у правильності розуміння обвинуваченим ОСОБА_4 та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, а також судом було роз`яснено обвинуваченому, учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Заслухавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази в частині характеризуючих матеріалів, обсягу судових витрат та речових доказів, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину є встановленою і доведеною належними і допустимими доказами, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 197-1 КК України, як самовільне будівництво споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронній зоні.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України, нетяжким злочином, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, пенсіонер, одружений, утриманців не має, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
Зваживши у сукупності викладені обставини, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вчинення обвинуваченим умисного нетяжкого злочину, позицію представника потерпілого, яким не заявлено цивільний позов, що свідчить про відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого, особу винного, його сімейний стан, наявність позитивної характеристики з постійного місця проживання, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про те, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України слід призначити у межах мінімальної санкції даної статті у виді позбавлення волі, та із застосуванням ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, так як, на думку суду, виправлення обвинуваченого можливе без відбування призначеного виду покарання.
Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.
У зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на обвинуваченого ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.
Цивільний позов по справі не заявлено. 
Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.
Речові докази відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, підстав для його обрання до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд, –
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України та призначити йому покарання за ч.4 ст.197-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробовуванням і встановити іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1